П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13285/20	
                                                                                                                  
                                                                                                                        Головуючий в І інстанції: Самойлюк Г.П.
                                                                                       Дата та місце ухвалення рішення: 06.04.2021 р. м. Одеса
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

                                                за участю секретаря – Коваль Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови від 04.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63484449.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року позов задоволено. Скасовано постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби у              м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса)                 від 04.11.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 63484449. Стягнуто з Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1; код ЄДРПОУ 41407330) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) та суму витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень). 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.
Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення витрат на правничу допомогу, в скасованій частині прийняти нове рішення про стягнення витрат на правову допомогу у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення вказаного питання, необґрунтованість рішення суду першої інстанції та порушення норм процесуального права.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача. 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2020 року Департаментом патрульної поліції прийнято постанову серії 1АВ № 00609796 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.
Постановою визначено, що згідно з частиною другою ст. 308 КУпАП, в разі несплати штрафу у строк, установлений частиною другою ст. 300-1 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 510 грн.
Датою набрання постановою законної сили зазначено - 13.08.2020 року; строк пред`явлення постанови до виконання до 28.09.2020 року.
03.11.2020 року Департамент патрульної поліції звернувся до Другого Київського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про примусове виконання постанови серії 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 року.
Постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Хоменко Є.В. відкрито виконавче провадження № 63484449 з примусового виконання постанови Департаменту патрульної поліції 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 року про стягнення коштів з позивача у розмірі 510 грн. 
Листом від 19.01.2021 року № 880/41/27/03-2021, Департамент патрульної поліції Національної поліції повідомив відповідача про те, що адміністративна постанова серії 1АВ              № 00609796 від 28.07.2020 р. винесена стосовно позивача не набула чинності в установленому законодавством порядку. Департамент патрульної поліції просив державного виконавця повернути виконавчі документи без виконання.
10.03.2021 року (вх. № 12712) старший державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Хоменко Є.В. звернулась до Департаменту патрульної поліції із запитом, в якому просила терміново надати вичерпну інформацію, на підставі якого рішення та надати саме рішення, на підставі якого зокрема, постанову 1АВ №00609796 від 28.07.2020 року скасовано, визнано нечинною, визнано такою, що не підлягає виконанню, щодо ОСОБА_1 
25.03.2021 року (вих. №5012/5) до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України                (м. Одеса) надійшов лист Департаменту патрульної поліції, в якому зазначено про скасування постанови серії 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 року, як такої, що не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП.
Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України серії 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 року не набрала законної сили у встановленому законом порядку, старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса)                     Хоменко Є.В. протиправно винесено постанову від 04.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63484449 з примусового виконання постанови Департаменту патрульної поліції 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 року про стягнення коштів з позивача у розмірі 510 грн., а відтак остання підлягає скасуванню.
При цьому, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що 19.03.2021 року (вх. № 13921/21) від представника позивача надійшла заява про здійснення розподілу судових витрат, до якої додано документи на підтвердження понесених судових витрат, а саме договір № 70 від 23.11.2020 р., додаткову угоду № 70-1 від 03.03.2020 р. до договору № 70 від 23.11.2020 р., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом ОСОБА_2 , акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.03.2021 р. на суму 22000 грн., рахунок на оплату за виконані роботи (надані послуги) від 15.03.2021 р. на суму 22000 грн.; договір № 81 від 25.12.2020 р., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом ОСОБА_2 , акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 29.12.2020 р. на суму 14000 грн., рахунок на оплату за виконані роботи (надані послуги) від 29.12.2020 р. на суму 14000 грн.
Також, суд першої інстанції вказав на те, що 31.03.2021 року (вх. № ЕП/8645/21) від відповідача надійшло клопотання про відмову у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
В свою чергу, надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми понесених витрат із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 КАС України, суд першої інстанції врахував, що дана справа є справою незначної складності, позовна заява фактично складена на 3 аркушах, предметом оскарження є постанова відповідача від 04.11.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 63484449 з примусового виконання постанови Департаменту патрульної поліції 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 р. про стягнення коштів з позивача у розмірі 510 грн., розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження.
За наведених обставин, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.  
Вирішуючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються, в тому числі, дата набрання рішенням законної сили, а також строк пред`явлення рішення до виконання.
У відповідності до вимог п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Оскаржуваною у даній справі постановою 04.11.2020 року відкрито виконавче провадження № 63484449 з виконання постанови серії 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
При цьому, у вказаній постанові про накладення адміністративного стягнення визначено строк пред`явлення постанови до виконання до 28.09.2020 року. 
Однак, наведена постанова пред`явлена до виконання 03.11.2020 року та відповідачем відкрито виконавче провадження щодо цієї постанови 04.11.2020 року, тобто, з порушенням строків, визначених у самій постанові, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги відповідача.
Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови серії 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, державним виконавцем вказано, що виконавчий документ вступив в силу 28.07.2020 року, що не відповідає змісту вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення, в якій вказана дата набрання законної сили - 12.08.2020 року.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що невірне зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження дати набрання виконавчого документи законної сили є опискою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки будь-які докази щодо виправлення такої описки з боку відповідача не надано. 
Більш того, судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем під час апеляційного розгляду справи, що постанова серії 1АВ № 00609796 від 28.07.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, взагалі не була вручена позивачу у справі та не набрала законної сили, про що листом Департамент патрульної поліції повідомив державного виконавця із клопотанням про повернення наведеного виконавчого документу без виконання.
Окрім викладеного, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Департаменту патрульної поліції від 14.01.2021 року постанову серії 1АВ                 № 00609796 від 28.07.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, скасовано, а справу закрито за п. 7 ст. 247 КупАП.
За встановлених у справі обставин у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заявленого позову та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. 
Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Що стосується доводів апеляційної скарги позивача в частині розподілу судом першої інстанції судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:  1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспівмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підставі наведеного, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, та доходячи висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до загального розміру 2000 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував: клопотання відповідача про відмову у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу; обставини, що дана справа є справою незначної складності; обсяг та зміст позовної заяви, яка фактично складена на 3 аркушах; предмет оскарження - постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Департаменту патрульної поліції про стягнення коштів у розмірі 510 грн.; розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження.
Зазначені висновки суду першої інстанції цілком відповідають наведеним вимогам КАС України, що визначають порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В свою чергу, посилання в апеляційній скарзі позивача на зменшення судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу з власної ініціативи за відсутності відповідного клопотання відповідача спростовуються матеріалами справи, згідно яких, відповідачем було подано клопотання про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому відповідач, в тому числі, виклав доводи щодо неспівмірності заявлених до стягнення витрат на послуги адвоката під час розгляду даної справи.
Що стосується доводів апеляційної скарги позивача щодо підтвердження належними доказами заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, а саме відповідними договорами та додатковими угодами, колегія суддів зазначає, що наведені докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Так, в апеляційній скарзі представником позивача зазначено, що позивачу надані послуги: №№ 1, 2 - 6 год. здійснення побачення з клієнтом і збір доказів, необхідних для підготовки позовної заяви; 8 год. підготовка позовної заяви.
Поряд з цим, позовна заява складена на 3-х арк. та до неї додано лише оскаржувану постанову та інформацію про виконавче провадження у вигляді роздруківки, інші докази до позовної заяви не додавались, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).
Також, в апеляційній скарзі представником позивача зазначено, що позивачу надані послуги: №№ 1, 2 - 6 год. побачення з клієнтом, проведення попереднього аналізу рішення суду першої інстанції, в тому числі, ознайомлення з матеріалами клієнта, опитування осіб, збір інформації та документів необхідних для складання апеляційної скарги та представництва інтересів клієнта в суді; 8 год. підготовка та подання апеляційної скарги.
Однак, в апеляційній скарзі представником позивача не зазначено та не підтверджено жодними доказами надання таких послуг, як опитування осіб, збір інформації та документів необхідних для складання апеляційної скарги і представництва інтересів клієнта в суді, оскільки згідно матеріалів справи, у даній справі позивачем подавалась апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, до якої не було додано жодного доказу у справі, а апеляційний розгляд здійснювався в порядку письмового провадження за відсутності учасників справи.
З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В свою чергу, враховуючи, що дана справа віднесена до справ незначної складності немайнового характеру, справа розглянута за відсутності позивача та його представника за їх клопотанням, з огляду на зміст та обсяг робіт проведених адвокатом, в тому числі, щодо написання позовної заяви, апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи є 2000 грн., а тому, суд першої інстанції, враховуючи клопотання відповідача, цілком правомірно зменшив розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до загального розміру 2000 грн. 
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судове рішення складено у повному обсязі 13.05.2021 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька