ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2021 р.                                                   Справа №921/464/19
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючий суддя:                                                             Бойко С.М.,
суддів:                                                                                Бонк Т.Б.,
                                                                                          Матущака О.І.,
секретар судового засідання Харів М.Ю., 
явка учасників справи:          
від позивача – Єгоров В.С. (довіреність №14-183 від 13.05.2019);
від відповідача – не з`явився; 

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за №14/4-1095-19 від 26.11.2019 
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019, м. Тернопіль, суддя: Гирила І.М., повний текст рішення складено – 15.11.2019
за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго», м. Тернопіль
про стягнення заборгованості в загальній сумі 4 409 393,61 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
18.07.2019 акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексу АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом, в якому просило стягнути з комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» (далі по тексту КП «Тернопільтеплокомуненерго») 4 409 393,61 грн., з яких: 3 156 486,60 грн. – основної заборгованості , 450 727,84 грн. – пені, нарахованої за період з 26.11.2016 по 22.06.2018, 159 539,80 грн. – 3% річних, нарахованих за період з 26.11.2016 по 22.06.2018 та 642 639,37 грн. інфляційних втрат, які нараховані за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умов договору №3910/1617-ТЕ-30 від 15.09.2016 відповідач не здійснив оплату за частину поставленого позивачем в період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року природного газу на суму 3  156  486,60 грн., а іншу частину поставленого в період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року природного газу на суму 3  175  941,13 грн. відповідачем оплачено з порушенням строків, які встановлені пунктом 6.1 договору №3910/1617-ТЕ-30 від 15.09.2016.
Правовою підставою позову зазначає ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 вищезазначений позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Тернопільтеплокомуненерго» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 2  600  664,37 грн. – основного боргу, 450  727,84 грн. – пені, 137  502,49 грн. – 3% річних, 539  095,77 грн. – інфляційних втрат та 55  919,85 грн. – судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Рішення місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог мотивоване тим, що відповідач, в порушення покладеного на нього обов`язку за договором, своє зобов`язання щодо оплати за поставлений природний газ виконав невчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що стягненню підлягає неоплачена сума 2 600 664,37 грн. – основної заборгованості та 450 727,84 грн. – пені, 137 502,49 грн. – 3% річних, 539  095,77 грн. – інфляційних втрат.
Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 555 822,23 грн., оскільки судом встановлено, що така сплачена згідно платіжного доручення №17 від 22.11.2018 на виконання договору №65/110 від 18.10.2018 про організацію взаєморозрахунків. 
В частині позовних вимог про стягнення 22 037,31 грн. – 3% річних, 103 543,60 грн. – інфляційних втрат, суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що вказані суми розраховані з суми 555 822,23 грн., яка оплачена відповідачем без прострочення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач) просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення 125  580,91 грн., з яких: 22  037,31 грн. – 3% річних та 103  543,60 грн. – інфляційних втрат, та прийняти нове, яким задоволити позов в цій частині, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що договір купівлі-продажу природного газу є належною підставою, в розумінні ст. 11 ЦК України, для виникнення в позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з купівлі-продажу природного газу, зокрема, щодо розрахунків у належні строки за отриманий природний газ.
Суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про визначення спеціального режиму проведення розрахунків за поставлений природний газ, що усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. 
Позивач вважає, що зазначений порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них. Порядок визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і не впливає на зобов`язання сторін щодо належної оплати послуг за договором купівлі-продажу природного газу.
Судом не враховано, що договором про організацію взаєморозрахунків не встановлено чіткі строки проведення коштів у рахунок погашення заборгованості з субвенцій. Оплата за спірним договором не може ставитись в залежність до наявності коштів у Державному бюджеті України.
Висновок суду про те, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлений інший порядок розрахунків, аніж встановлений у договорі, не відповідає фактичним обставинам справи відповідно до яких п. 11.3 договору сторонами погоджено, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, посилаючись на те, що здійснення розрахунків за спільними протокольними рішеннями та згідно актів звіряння субвенцій свідчить про зміну порядку і строків проведення розрахунків за отриманий природний газ відповідно до договору, тому для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами строку, встановленого спільними протокольними рішеннями.

В судове засідання 07.10.2020 з`явився представник позивача.  Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, апеляційний господарський суд розглядає справу за його відсутності.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позов.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та КП «Тернопільтеплокомуненерго» (споживач, відповідач) укладено договір №3910/1617-ТЕ-30 від 15.09.2016 (а.с.28-36,т.1) відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).
Згідно з п. п. 1.2-1.3 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої види населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України). 
Пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 1 503 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): жовтень 2016 року – 93 тис. куб. м; листопад 2016 року – 228 тис. куб. м; грудень 2016 року – 307 тис. куб. м; січень 2017 року – 334 тис. куб. м; лютий 2017 року – 285 тис. куб. м; березень 2017 року – 256 тис. куб. м.
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1 договору).
Пунктом 3.4. договору встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4 942 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість – 5 930,40 грн.
Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4 договору).
Згідно з п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.
Судами встановлено, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином: 
1)споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством України, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання";
2)в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору – в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
3)з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;
4)шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості – за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; 
5)оплата інших платежів (пені, штрафі, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
Відповідно до пп. 6 п. 7.2 договору споживач зобов`язався своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені договором. Постачальник зобов`язався забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору; забезпечити споживачу вибір способу оплати відповідно до вимог законодавства.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).
Згідно п. 10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Відповідно до пп. 1 п. 11.3 договору усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначених у пунктах 11.5 та 11.6 цього договору.
Так, з метою узгодження обсягів поставки природного газу, його вартості, порядку та умов передачі газу, строку дії договору між сторонами у справі було укладено додаткові угоди до нього: №1 від 23.01.2017, №2 від 10.02.2017, №3 від 31.03.2017. 
Додатковою угодою №1 від 23.01.2017 сторони, зокрема: доповнили р. 1 п. 1.3, яким встановили, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно; змінили редакцію пп. 1 п. 11.3 р. 11 договору "Інші умови", згідно якого погодили, що: "усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абз. 1 п. 2.5, п. п. 11.5 та 11.6 цього договору".
Додатковою угодою №2 від 10.02.2017 сторонами визначено обсяги поставки природного газу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2017 року та встановлено, що дана додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 жовтня 2016 року. 
Додатковою угодою №3 від 31.03.2017 сторонами погоджено обсяги поставки природного газу з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року. Викладено п. п. 5.1 та 5.2 р. 5 договору "Ціна газу" у новій редакції: "Ціна (без врахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків і зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України №187 від 22.03.2017. Ціна за 1000 куб м газу за цим договором з 01.04.2017 становить 4 942 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ – 5 930,40 грн. В п. 8.2 р. 8 договору "Відповідальність сторін" слова "21% річних" змінено на "16,4% річних". Також, даною додатковою угодою сторони змінили редакцію р. 12 договору "Строк дії договору" та встановили, що останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. Дана додаткова угода набуває чинності з дати їх підписання сторонами і діє з 01 квітня 2017 року.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (п. 1 ст. 193 ГК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Приписами з ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України). 
Судами встановлено, що на виконання умов договору позивач за період з жовтня місяця 2016 року по лютий місяць 2017 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 1 067,791 тис. куб. м на загальну суму 6 332 427 грн. 73 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Зокрема:
- газ спожитий у жовтні місяці 2016 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2016 на суму 674 600,80 грн.;
- газ спожитий у листопаді місяці 2016 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2016 на суму 1 184 816,82 грн.;
- газ спожитий у грудні місяці 2016 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2016 на суму 1 356 679,81 грн.;
- газ спожитий у січні місяці 2017 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2017 на суму 1 744 261,10 грн.;
- газ спожитий у лютому місяці 2017 року, оформлений актами приймання-передачі від 28.02.2017 на суму 1 372 069,20 грн.
Обставини щодо отримання протягом жовтня 2016 року-лютого 2017 року (включно) природного газу в наведених вище обсягах сторонами не заперечуються.

Судами встановлено, що позивач стверджує, що вартість природного газу поставленого у жовтні місяці 2016 року відповідач оплатив лише 28.12.2016; вартість природного газу поставленого у листопаді місяці 2016 року – 29.05.2017; вартість природного газу поставленого у грудні місяці 2016 року оплатив частково, - на суму 1 316 523,51 грн. (остання сплата здійснена 16.11.2017); вартість природного газу поставленого у січні та лютому місяці 2017 року залишилась неоплаченою. 
Наведені вище обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 3 156 486 грн. 60 коп., з яких: 40 156,30 грн. – залишок боргу за газ поставлений у грудні місяці 2016 року, 1 744 261,10 грн. - борг за газ поставлений у січні місяці 2017 року та 1 372 069,20 грн. – борг за газ поставлений у лютому місяці 2017 року.
Відповідач позовні вимоги щодо заявленої до стягнення суми основного боргу визнає частково – на суму 2 600 664 грн. 37 коп. В обґрунтування своєї позиції посилається на договір про організацію взаєморозрахунків №65/110 від 18.10.2018 та платіжне доручення за №17 від 22.11.2018 на суму 555 822,23 грн.
Судами встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області (сторона перша), Департаментом фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації (сторона друга), Управлінням житлово-комунального господарства та енергозбереження Тернопільської обласної державної адміністрації (сторона третя), Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуенерго" (сторона четверта) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір №65/110 від 18.10.2018 про організацію взаєморозрахунків. 
Відповідно до п. 1 договору про організацію взаєморозрахунків предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбачено статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" (далі - субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №110 від 14.02.2018 (із змінами), надалі – Порядок.
Умовами укладеного правочину сторони погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Зокрема: Казначейство перераховує Стороні першій кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку, в сумі 555 822,23 грн. на підставі рішення Мінфіну (п. 3 Договору); сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти в сумі 555 822,23 грн. для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (п. 4 Договору); сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти в сумі 555 822,23 грн. для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (п. 5 Договору); сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти в сумі 555 822,23 грн. для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (п. 6 договору); сторона четверта перераховує на рахунок сторони п`ятої кошти в сумі 555 822,23 грн., у тому числі податок на додатну вартість 92 637,04 грн., для погашення заборгованості 40 156,30 гривень за газ за 2016 рік і 515 665,93 грн. за газ 2017 року згідно з договором від 15.09.2016 №3910/1617-ТЕ-30 (п. 7 договору); сторона остання перераховує до спеціального фонду державного бюджету кошти в сумі 555 822,23 грн. для сплати грошових зобов`язань із сплати дивідендів (доходу), нарахованих на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутному капіталі яких є державна власність (п. 8 договору).
Пунктом 9 договору про організацію взаєморозрахунків визначено, що сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "стаття 21 Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік" або "субвенція, що надається із спеціального фонду державного бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №110 від 14.02.2018 (із змінами), а також дату укладення і номер договору".
Згідно з пп. 2 п. 10 договору про організацію взаєморозрахунків, з метою виконання договору, сторони зобов`язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.
Відповідно до п. 11 договору про організацію взаєморозрахунків сторони несуть відповідальність за невиконання своїх зобов`язань за договором відповідно до законодавства.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 13 договору).
Пунктами 14, 15 договору про організацію взаєморозрахунків визначено, що останній є дійсним лише у разі здійснення відповідного фінансування. Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.
Договір вважається укладеним, якщо він підписаний сторонами без розбіжностей та інших додаткових умов (п. 18 договору).
Вказаний правочин підписано усіма сторонами без розбіжностей, підписи уповноважених представників сторін скріплено печатками юридичних осіб, а відповідно останній є укладеним.
Судами встановлено, що на виконання зазначеного вище договору про організацію взаєморозрахунків, згідно платіжного доручення №17 КПТМ ТОР "Тернопільтеплокомуненерго" перераховано на рахунок НАК "Нафтогаз України" грошові кошти в загальній сумі 555 822,23 грн. При цьому, в графі платіжного доручення "призначення платежу" вказано: погашення заборгованості 40 156,30 гривень за газ 2016 рік і 515 665,93 гривні за газ 2017 року згідно з договором №3910/1617-ТЕ-30, у тому числі ПДВ - 92 637,04 гривень, "стаття 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік". Договір №65/110 від 18.10.2018".
З долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заявлених до стягнення сум вбачається, що вказані оплати не враховані позивачем при здійсненні розрахунку та визначенні предмету позову. Факт надходження коштів згідно вказаних вище договору про організацію взаєморозрахунків та платіжного доручення на суму 555 822,23 грн., з яких: 40 156,30 грн. за газ 2016 рік і 515 665,93 грн. за газ 2017 року згідно з договором №3910/1617-ТЕ-30 сторонами не заперечується.
Таким чином, судами встановлено, що заборгованість відповідача за отриманий згідно договору №3910/1617-ТЕ-30 протягом жовтня місяця 2016 року – лютого місяця 2017 року природний газ становить 2 600 664,37 грн., з яких: 1 228 595,17 грн. - борг за газ поставлений у січні місяці 2017 року та 1 372 069,20 грн. – борг за газ поставлений у лютому місяці 2017 року. Наявна на момент укладення вказаного вище договору про організацію взаєморозрахунків заборгованість відповідача за газ отриманий у грудні 2016 року в сумі 40 156,30 грн. та частина заборгованості (на суму 515 665,93 грн.) за газ отриманий у 2017 році (зокрема у січні місяці 2017 року) погашена 22.11.2018. 
Відтак, правильним є висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 600  664,37 грн. та безпідставність вимог в частині стягнення 555 822,23 грн. основного боргу.
Що стосується вимог про стягнення з відповідача 450 727 грн. 84 коп. пені, 159 539 грн. 80 коп.  3% річних та 642 639 грн. 37 коп. інфляційних втрат, апеляційний господарський суд зазначає наступне.
В силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобов`язання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.
Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з вимогами ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі.
У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання  (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.  
Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.
Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 8.2 р. 8 договору, в редакції додаткової угоди №3, сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005.
Згідно з п. 8.3 договору сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежів відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.
Судами встановлено, що позивачем заявлено до стягнення:
- пеню в сумі 450 727 грн. 84 коп., з яких: 7 406,89 грн. - пеня, яка нарахована за період з 26.11.2016 по 27.12.2016 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у жовтні місяці 2016 року, 62 103,57 грн. - пеня, яка нарахована за період з 27.12.2016 по 28.05.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у листопаді місяці 2016 року, 118 203,07 грн. - пеня, яка нарахована за період з 26.01.2017 по 25.07.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у грудні місяці 2016 року, 148 888,22 грн. - пеня, яка нарахована за період з 28.02.2017 по 27.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у січні місяці 2017 року та 114 126,09 грн. - пеня, яка нарахована за період з 28.03.2017 по 27.09.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у лютому місяці 2017 року; 
- 3% річних в сумі 159 539 грн. 80 коп., з яких: 1 058,13 грн. – річні нараховані за період з 26.11.2016 по 27.12.2016 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у жовтні місяці 2016 року, 9 056,25 грн. - річні нараховані за період з 27.12.2016 по 28.05.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у листопаді місяці 2016 року, 29 637,43 грн. - річні нараховані за період з 26.01.2017 по 22.06.2018 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у грудні місяці 2016 року, 68 814,68 грн. - річні нараховані за період з 28.02.2017 по 22.06.2018 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у січні місяці 2017 року та 50 973,31 грн. - річні нараховані за період з 28.03.2017 по 22.06.2018 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у лютому місяці 2017 року;
- інфляційні втрати в сумі 642 639 грн. 37 коп., з яких: 32 564,91 грн. – інфляційні втрати нараховані за період з січня місяця 2017 року по квітень місяць 2017 року включно на заборгованість по оплаті вартості природного газу поставленого у листопаді місяці 2016 року, 133 988,04 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з лютого місяця 2017 року по травень місяць 2018 року включно на заборгованість по оплаті вартості природного газу поставленого у грудні місяці 2016 року, 282 249,70 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з березня місяця 2017 року по травень місяць 2018 року включно на заборгованість по оплаті вартості природного газу поставленого у січні місяці 2017 року та 198 836,72 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з квітня місяця 2017 року по травень місяць 2018 року включно на заборгованість по оплаті вартості природного газу поставленого у лютому місяці 2017 року.
Місцевий господарський суд правильно встановив, що при проведенні нарахування заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, зокрема за зобов`язаннями грудня місяця 2016 року та січня місяця 2017 року, позивачем не взято до уваги вказаний вище договір про організацію взаєморозрахунків №65/110 від 18.10.2018 та здійснену за ним відповідачем оплату 22.11.2018.
У п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з наступними змінами і доповненнями (надалі – постанова №14), зазначено, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Відповідно до п. 1 Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, що затверджені постановою Кабінету міністрів України №110 від 14.02.2018 ці Порядок та умови визначають механізм надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).
Субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.
Пунктом 3 зазначеного Порядку встановлено, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.
Аналіз змісту вищевказаного Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств, пов`язаних, зокрема, з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств, пов`язаних з виробництвом теплової енергії. Тобто, державою офіційно визнається неможливість вказаних підприємств забезпечити вчасні розрахунки в цій частині.
Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.
Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.
Тобто, підписання сторонами договору №65/110 від 18.10.2018 про організацію взаєморозрахунків і виконання його положень свідчить про те, що сторони фактично змінили порядок і строк оплати коштів у сумі 40 156,30 грн. за отриманий відповідачем газ у грудні місяці 2016 року та 515 665,93 грн. за газ отриманий відповідачем у січні місяці 2017 року.
З цих підстав апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на зазначені суми є безпідставними. 
Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про те, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків та здійснення за ним оплати у 2018 році не впливає на правильність проведеного відповідачем розрахунку, оскільки на момент звернення позивача з даним позовом до суду вказаний вище правочин вже був укладений та виконаний в повному обсязі, позивач знав про існування зазначених вище обставин, а, відповідно, при проведенні розрахунку заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, зокрема за зобов`язаннями грудня місяця 2016 року та січня місяця 2017 року, нарахування на вказані вище суми здійснив безпідставно.
Суд апеляційної інстанції перевіривши в межах визначених позивачем періодів, з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків, здійснених відповідачем оплат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що правомірним в межах визначених позивачем періодів, з врахуванням здійснених відповідачем оплат та погашення боргу в сумі 40 156,30 грн. за зобов`язаннями грудня місяця 2016 року та боргу в сумі 515 665,93 грн. за зобов`язаннями січня місяця 2017 року відповідно до договору про організацію взаєморозрахунків, є нарахування 3% річних в загальній сумі 137 502,49 грн., з яких: 1 058,13 грн. - річні нараховані за період з 26.11.2016 по 27.12.2016 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у жовтні місяці 2016 року, 9 056,25 грн. - річні нараховані за період з 27.12.2016 по 28.05.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у листопаді місяці 2016 року, 27 944,20 грн. - річні нараховані за період з 26.01.2017 по 22.06.2018 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у грудні місяці 2016 року, 48 470,60 грн. - річні нараховані за період з 28.02.2017 по 22.06.2018 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у січні місяці 2017 року та 50 973,31 грн. - річні нараховані за період з 28.03.2017 по 22.06.2018 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у лютому місяці 2017 року.
Висновок суду першої інстанції про стягнення 3% річних в загальній сумі 22 037,31 грн., з яких: 1 693,23 грн. – за зобов`язаннями грудня місяця 2016 року та 20 344,08 грн. – за зобов`язаннями січня місяця 2017 року є правильними.
Перевіривши заявлені до стягнення суми інфляційних втрат, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування останніх в загальній сумі 539 095 грн. 77 коп., з яких: 31 867,39 грн. – інфляційні втрати нараховані за період з січня місяця 2017 року по квітень місяць 2017 року включно на заборгованість по оплаті вартості природного газу поставленого у листопаді місяці 2016 року, 114 585,06 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з лютого місяця 2017 року по жовтень місяць 2017 року включно на заборгованість по оплаті вартості природного газу поставленого у грудні місяці 2016 року, 198 806,60 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з березня місяця 2017 року по травень місяць 2018 року включно на заборгованість по оплаті вартості природного газу поставленого у січні місяці 2017 року та 193 836,72 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з квітня місяця 2017 року по травень місяць 2018 року включно на заборгованість по оплаті вартості природного газу поставленого у лютому місяці 2017 року.
Інфляційні втрати в загальній сумі 103 543 грн. 60 коп., з яких: 697,52 грн. за зобов`язаннями листопада місяця 2016 року, 19 402,98 грн. за зобов`язаннями грудня місяця 2016 року та 83 443,10 грн. за зобов`язаннями січня місяця 2017 року нараховані позивачем та заявлені до стягнення безпідставно (проведений судом перерахунок – в матеріалах справи), що правильно встановлено місцевим господарським судом.

Поряд із цим, згідно проведеного судом перерахунку заявленої позивачем до стягнення суми пені, правомірним в межах визначених ним періодів, з врахуванням здійснених відповідачем оплат та погашення боргу в сумі 40 156,30 грн. за зобов`язаннями грудня місяця 2016 року та боргу в сумі 515 665,93 грн. за зобов`язаннями січня місяця 2017 року відповідно до Договору про організацію взаєморозрахунків, правомірним є нарахування пені в загальній сумі 597 042,62 грн., з яких: 9 875,81 грн. - пеня, яка нарахована за період з 26.11.2016 по 27.12.2016 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у жовтні місяці 2016 року, 84 227,15 грн. - пеня, яка нарахована за період з 27.12.2016 по 28.05.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у листопаді місяці 2016 року, 168 255,43 грн. - пеня, яка нарахована за період з 26.01.2017 по 25.07.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у грудні місяці 2016 року, 158 269,98 грн. - пеня, яка нарахована за період з 28.02.2017 по 27.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у січні місяці 2017 року та 176 414,25 грн. - пеня, яка нарахована за період з 28.03.2017 по 27.09.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу отриманого у лютому місяці 2017 року. 
Поряд із цим, враховуючи диспозитивність судового процесу, а також те, що суд першої інстанції позбавлений права вийти за межі заявлених позовних вимог, а тому дійшов до правильного висновку, що нарахування позивачем пені в загальній сумі 450 727,84 грн. є правомірним. 
Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем суми пені, апеляційний господарський суд зазначає наступне. 
Вказане клопотання обґрунтоване скрутним фінансовим становищем підприємства, встановленою державою специфікою проведення розрахунків теплопостачальних компаній, низькою дисципліною розрахунків населення за надані послуги з теплопостачання та тепловідведення та відсутністю у відповідача можливості стягувати штрафні санкції з його споживачів.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача.
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Суд першої інстанції врахував, що: термін прострочки виконання зобов`язань по оплаті вартості поставленого позивачем протягом жовтня місяця 2016 року - лютого місяця 2017 року природного газу є значним; з моменту порушення провадження у даній справі та станом на день проведення даного судового засідання відповідачем не здійснено жодного платежу в рахунок погашення існуючої заборгованості, при цьому остання сплата (без врахування Договору про організацію взаєморозрахунків) мала місце у листопаді місяці 2017 року; вказуючи на низьку платіжну дисципліну споживачів теплової енергії та неможливість вплинути на порядок проведення розрахунків, зокрема, порядок розчеплення коштів, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обставин щодо вжиття ним заходів по отриманню заборгованості від споживачів теплової енергії (боржників); відповідачем не надано у встановленому чинним процесуальним законодавством порядку доказів на підтвердження доводів про важке фінансове становище підприємства; в обґрунтування своїх доводів та заперечень відповідач не надав суду доказів поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення; належні до сплати штрафні санкції, не є надмірно великими, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання та зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення суми пені.
У зв`язку з наведеним  місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 450 727,84 грн. пені, є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі. 
Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 - без змін. 
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 2881,50 грн., який сплачений згідно з платіжними дорученнями за №7011122 від 28.11.2019.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" №14/4-1095-19 від 26.11.2019 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 у справі №921/464/19 залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 2881,50 грн. покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя:                                                                         Бойко С.М.

Судді:                                                                                                 Бонк Т.Б.
                                                                                              
                                                                                                        Матущак О.І.
Повний текст постанови підписано 28.05.2021.