Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
Провадження №22-ц/824/6810/2021                                                           Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

      
                                                       ПОСТАНОВА
                                                ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
 27 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
    Головуючого судді:       Матвієнко Ю.О.,
    суддів:                             Мельника Я.С., Гуля В.В.,
        за участю секретаря:      Ковтун М.В.,          
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,     YouTube LLC  про захист честі, гідності та ділової репутації,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , YouTube LLCпро захист честі гідності та ділової репутації.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
02 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Стеценка Т.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, в якій просив постановити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 60 000 грн. 00 коп.
Обгрунтовуючи заяву, представник Стеценко Т.М. посилався на те, щоздійснює представництво відповідача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 09.12.2019 року та  Договору про надання правової допомоги № 20190925 від 09.12.2019 року.
Додатковою угодою від 09.12.2019 року до Договору про надання правової допомоги №20190925 від 09.12.2019 року сторони домовились, що розмір правової допомоги (гонорару) за вчинення Адвокатським об`єднанням дій щодо судового процесу за позовом ОСОБА_2 до Клієнта про захист честі, гідності та ділової репутації, який має розглядатися в Обухівському районному суді Київської області, Клієнт зобов`язується оплатити Адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. за розгляд справи в кожній інстанції (п.1).
Цією ж Додатковою угодою сторони домовились, що вказана сума підлягає сплаті незалежно від результату розгляду справи, а також незалежно від стадії завершення справи (у першій, апеляційній, чи касаційній інстанції) (п. 2).
Оскільки сторони визначили фіксовану суму гонорару, відповідно надання детального опису робіт не потребується.
Зважаючи на те, що у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, а представник відповідача до закінчення судових дебатів у справі заявив про намір подати додаткові докази щодо витрат на правничу допомогу, адвокат Стеценко Т.М. і просив суд про задоволення його заяви. 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 рокув задоволенні заяви представника відповідача Стеценка Т.М. про ухвалення по справі додаткового рішення відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою, відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Стеценка Т.М., подав на ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення задовольнити та стягнути на користь відповідача ОСОБА_1 з позивача ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 60 000 грн. 00 коп. 
Обгрунтовуючи скаргу, представник відповідача посилався на те, що твердження суду про відсутність будь-яких доказів понесення витрат на правову допомогу не відповідає дійсності, оскільки до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу додано договір про надання правової допомоги № 20190925 від 09.12.2019 року, додаткову угоду від 09.12.2019 року до договору про надання правової допомоги та акт прийняття наданої правової допомоги від 26 січня 2021 року. При цьому, визначена у заяві сума гонорару - 60 000 грн. 00 коп., є співмірною, розумною та такою, що відповідає складності проведеної адвокатом роботи та наданих ним відповідачу послуг. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1  - адвокат Стеценко Т.М. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Представник відповідача      YouTube LLC  - адвокат Зубрицький О.В. в судовому засіданні проти задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не заперечував.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки заявником, зокрема, не надано будь-яких підтверджень понесення відповідачем витрат на правову допомогу та підтвердження розміру таких витрат з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, згідно вимог ч.3 ст.137 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.  
Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався на те, що про вартість судових витрат ОСОБА_1 заявив у відзиві на позов, відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Також, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі, апелянт заявив про намір подати додаткові докази щодо витрат на правничу допомогу.
27 січня 2021 року, на наступний день від дати ухвалення рішення по справі, на адресу суду було відправлено відповідну заяву та докази, з яких вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язується сплатити АО «Кістоун» гонорар (винагороду) у розмірі 60 000 грн. 00 коп. за розгляд справи в кожній інстанції. При цьому, згідно Акту приймання наданої правової допомоги від 26.01.2021 року ОСОБА_1 сплачено 0 грн. 00 коп., він має сплатити 60 000 грн. 00 коп. (том 2, а.с.184-194).
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята статті 137 ЦПК України).
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони.
Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, послався на ненадання відповідачем у порушення вимог ч.3 ст.137 ЦПК України детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, та доказів понесення цих витрат відповідачем і такі висновки суду є вірними, оскільки відповідають вимогам закону та підтверджуються матеріалами справи.
Доводи скарги про те, що згідно договору про надання правової допомоги та додаткової угоди від 09 грудня 2019 року загальна вартість послуг (винагорода) АО «Кістоун» становить 60 000 грн. 00 коп., а з урахуванням практики ЄСПЛ та Верховного Суду розподілу між сторонами підлягають і витрати на правову допомогу, які ще не оплачені, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані.
Відповідачем не надано суду доказів здійснення ним витрат на надання правничої допомоги у розмірі 60 000 грн. 00 коп., на необхідність подання яких прямо та чітко вказує ч.3 ст.137 ЦПК України. Зокрема, суду не надано документи, що свідчать про оплату гонорару у розмірі 60000 грн. 00 коп., оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку чи інший банківський документ, касові чеки, квитанції або інші платіжні документи).
Відсутність доказів про здійснення відповідачем витрат для надання правничої допомоги унеможливлює її відшкодування (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
Такий же підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року, в якій зазначено, що для цілей розподілу судових витрат за ст.137 ЦПК України: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п.32-33).
Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, де, залишаючи без змін додаткову постанову апеляційного суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із відсутністю доказів їх оплати, Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані в тому числі документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у їх відшкодуванні.
Аналогічна правова позиція щодо необхідності надання суду документів, що свідчать про оплату гонорару, оформлених в установленому законом порядку, сформульована в цілому ряді постанов Верховного Суду: від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц; від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18; від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 та інших.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.
Таким чином, суд першої інстанції надав повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи із дотриманням норм процесуального права, дійшовши обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача 60 000 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом, зважаючи на відсутність доказів фактичного понесення цих витрат відповідачем.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства і законності та обґрунтованості постановленої судом ухвали ці доводи не спростовують.  
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення судового рішення без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року - залишити без змін.  
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
 
     Головуючий:
 
     Судді: