ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/14490/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі Жигайлової О.Е.,
за участю представника апелянта – Шевченко А.О.,
представника відповідача Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України – Меланіча В.В.,
представника відповідача Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України – Васьовчика О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оформлене листом за №21/4158 від 13.08.2020 року “Про результати розгляду клопотання”;
- зобов`язати Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України прийняти рішення про скорочення терміну заборони в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , з 3-х трьох років на 2 (два) роки (до 31.12.2020);
- зобов`язати Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомити Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про зміну терміну заборони в`їзду в Україну громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при прийнятті рішення, яке оформлене листом за №21/4158 від 13.08.2020 року “Про результати розгляду клопотання” не враховано обставини, які є важливими, а саме: щире розкаяння позивача та відсутність умислу, так як перетин кордону був пов`язаний із виконанням ним договірних зобов`язань, порушення яких би призвело до обов`язку зі сплати коштів, що порушило б майнові права позивача, гуманітарний характер відрядження, його думку щодо анексії Російською Федерацією певної території України, що батьки позивача є особами похилого віку, а батько має тяжку прогресуючу хворобу, і батьки потребують постійного догляду та піклування, спливу більшої частини заборони в`їзду в Україну.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача за незаконне перетинання державного кордону України чи порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї не складався, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не приймалось. обмеження застосовано щодо позивача після спливу трьох років з дати перетину кордону у зв`язку з відрядженням і на підставі інформації незаконно існуючого на території України сайту «Миротворець».
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України зазначають, що 30.12.18 року під час здійснення прикордонного контролю пасажирів рейсу № LOT 769 сполученням «Варшава-Одеса» виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , документованого паспортом громадянина Росі1йської Федерації № НОМЕР_1 . Під час проведення співбесіди з особою в порядку, визначеному ЗУ «Про мприкордонний контроль» з його слів було встановлено, що в липні 2015 року він в`їхав до ТОТ АР Крим авіасполученням «Москва-Сімферополь» та повернувся в зворотньому порядку. На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 424-р від 30.04.2014 р., яке набрало законної сили 30.04.2014 р., пункт пропуску для повітряного сполучення «Сімферополь» був тимчасово закритий. Позивач зазначеним Порядком знехтував. Жодним нормативно-правовим актом, у тому числі, на які посилається позивач, не встановлено обов`язку відповідача скоротити позивачу термін зпаборони в`їзду. Таким чином законодавцем надано право, а не обов`язок  відповідачу проводити зміну терміну заборони в`їзду. З огляду на зазначене, Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України  просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначають, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 424-р від 30.04.2014 р., яке набрало законної сили 30.04.2014 р., пункт пропуску для повітряного сполучення «Сімферополь» був тимчасово закритий. Позивач зазначеним Порядком знехтував.   З огляду на зазначене, ІНФОРМАЦІЯ_2  просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 30.12.2018 прибув в аеропорт м. Одеси рейсом “Белавіа” із м. Мінськ (Республіка Білорусь).
Під час процедури прикордонного контролю позивачем були надані документи, що підтверджують мету перебування в Україні: паспорт громадянина РФ, виданий 02.04.2011, заява від 16.04.2018 матері позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 , про запрошення його на період з 17.04.2018 по 17.04.2019 на територію України до міста Одеса.
В аеропорту м. Одеси, представниками Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (надалі по тексту - Відповідач 2) було відмовлено позивачу у перетині державного кордону України на підставі інформації щодо нього, яка була розміщена на сайті “Миротворець” в липні 2018 року, щодо участі позивача у вересні 2015 року у зйомках кінокартини “Рай”, які відбулися на території АР Крим.
Старшим інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби “Одеса-Аеропорт” Одеського прикордонного загону лейтенантом Гордєєвим Віктором Миколайовичем прийняте “Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30.12.2018 громадянину РФ ОСОБА_1 ” та прийняте рішення про заборону в`їзду в Україну №123/763 на три роки до 30.12.2021.
Із клопотанням про перегляд рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30 грудня 2018 року та заборону в`їзду в Україну за №123/763 на три роки до 30.12.2021 року та проханням його скасувати представник позивача звернулася до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (надалі по тексту - Відповідач 1).
Представником позивача отримане рішення відповідача 1, оформлене листом за №21/ш-141 від 17.07.2020 року “Про результати розгляду клопотання” де зазначено що відповідач 1 залишає рішення відповідача 2 від 30.12.2018 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 строком на 3 (три) роки без змін, а клопотання без задоволення.
30.07.2020 року представник позивача звернулася до відповідача 1 із клопотанням про скорочення позивачу терміну заборони в`їзду в Україну, при цьому просила врахувати обставину критичного стану здоров`я батька позивача та його суспільну позицію, як митця, який засуджує російську агресію та підтримує Україну.
Представником позивача отримане рішення відповідача 1, оформлене листом за №21/4158 від 13.08.2020 року “Про результати розгляду клопотання” де зазначено, що відповідач 1 залишає рішення відповідача 2 від 30.12.2018 року про заборону виїзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 строком на 3 (три) роки без змін, а клопотання без задоволення. 
28.08.2020 року за вхід. №22/046601-26 до Офісу Президента України надійшло звернення представника позивача із проханням посприяти у перегляді Державною прикордонною службою України рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30 грудня 2018 року громадянину РФ ОСОБА_1 , щодо скорочення терміну заборони в`їзду в Україну, при цьому врахувати обставину критичного стану здоров`я батька ОСОБА_1 та його суспільну позицію, як митця, який засуджує російську агресію та підтримує Україну.
Представником позивача отримана відповідь із Адміністрації ДПС (адміністрація Держприкордонслужби) №0 232-11363/0/6-20 від 10.09.2020 де зазначено що позивач має право оскаржити рішення про заборону в`їзду в Україну регіонального управління ДПС України до Південного регіонального управління або суду.
Позивач вважає, що рішення, є необґрунтованим та протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся із даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги за даним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки рішення про заборону в`їзду на територію України прийнято у зв`язку з порушенням законодавства України про перетин кордону, а саме, позивач прибув до анексованого Криму автосполученням «Москва-Сімферополь» не через пункт пропуску. У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до частини 1 статті Закону №1710, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Згідно з частини 2 статті 2 Закону №1710, прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Частиною 4 статті 2 Закону №1710 передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №1710, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно  частини 2 статті 6 Закону №1710, початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні (ч.3 ст.6 Закону №1710).
Відповідно до частини 5 статті 6 Закону №1710, прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.
Згідно з частинами 1-3 статті 7 Закону №1710, паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.
Статтею 8 Закону №1710 визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.
Частиною 2 ст.  8 Закону №1710 передбачено, що іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому    статтею 14    цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст. 14   Закону № 1710 іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах  першій,  третій  статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених  статтею 6  Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Згідно з п. 7.4. статті 7 Закону України “Про створення вільної економічної зони “Крим” та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України” від 12.08.14 року № 1636-VII і Іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" керуються нормами  Закону України  "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з урахуванням того, що вони:
а) мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" за умови пред`явлення належного паспортного документа іноземця, визначеного  пунктом 16  частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або посвідки на тимчасове проживання, визначеної  пунктом 18  статті 1 (за наявності підстав, визначених  частинами четвертою - дванадцятою  статті 4 зазначеного Закону;
б) у разі порушення правил перетину адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" - підпадають під дію  абзацу восьмого  частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства";
в) мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" у випадках та за процедурою, передбаченими  Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про статус біженців 1951 року.
Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” від 15.04.14 року № 1207 - VII в`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Порядок  в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 4 червня 2015 р. № 367, затверджено Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (далі - Порядок № 367).
Відповідно до п.3 Порядку № 367 в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.
Додатком 1 до Порядку № 367 визначено Перелік контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї.
Контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї для автомобільного сполучення - “Каланчак”, “Чаплинка”, “Чонгар”.
Контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї для залізничного сполучення - “Херсон”, “Мелітополь”, “Вадим”, “Новоолексіївка”.
Таким чином, станом на липень 2015 року законодавством України було в регульовано порядок в`їзду/виїзду на/з ТОТ Крим.
Згідно з п.1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014 “Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю” у зв`язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон (далі пункти пропуску) та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” тимчасово закрито пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком.
Пунктом 3 вказаного Розпорядження встановлено, що адміністрації Державної прикордонної служби після усунення обставин, що призвели до тимчасового закриття пунктів пропуску та пунктів контролю, зазначених у пункті 1 цього розпорядження, внести на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо відновлення діяльності в таких пунктах пропуску та пунктах контролю.
До Переліку пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які підлягають тимчасовому закриттю, який є Додатком до Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014, віднесено, зокрема, пункт пропуску ’’Сімферополь” (ідентифікаційний номер 010100; вид сполучення - повітряний; категорія- міжнародний цілодобовий; місце розташування - Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь.
Судом встановлено, що 30.12.18 року під час здійснення прикордонного контролю пасажирів рейсу № LOT 769 сполученням “Варшава - Одеса” виявлено громадянина Російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документованого паспортом громадянина Російської федерації № НОМЕР_1 .
Під час проведення співбесіди з особою в порядку, визначеному ЗУ “Про прикордонний контроль” з його слів було встановлено, що в липні 2015 року він в`їхав до ТОТ АР Крим авіасполученням “Москва - Сімферополь” та повернувся в зворотному порядку.
Зазначений факт апелянтом не заперечується.
На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014. яке набрало законної сили 30.04.2014, пункт пропуску для повітряного сполучення "Сімферополь" був тимчасово закритий.
При порушенні Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, іноземцю або особі без громадянства забороняється в`їзд на територію України.
Жодним нормативно-правовим актом, у тому числі на які посилається апелянт, не встановлено обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) скоротити апелянту термін заборони виїзду.
Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за N 1564/20302 (далі - Інструкція 946) встановлено порядок та підстави прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну.
Відповідно до п.п. е) п. 2.1 Інструкції 946   рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо іноземець здійснив в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них з порушенням встановленого законодавством України порядку або вчинив спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
Відповідно до п. 8.1 Інструкції 946 іноземець, якому органом охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, має право оскаржити відповідне рішення до регіонального управління Державної прикордонної служби або до суду.
Рішення начальника органу охорони державного кордону центрального підпорядкування з цього питання оскаржується до Адміністрації Державної прикордонної служби України або до суду.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що у м. Одесі проживають батьки: мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є громадянами України і у зв`язку із похилим віком потребують як матеріальної, так і моральної підтримки та допомоги з боку сина, оскільки апелянт у позові, оскаржує не рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30.12.2018 та про заборону в`їзду в Україну №123/763 на три роки до 30.12.2021, а лист Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оформлене листом за №21/4158 від 13.08.2020 року “Про результати розгляду клопотання про скорочення терміну заборони в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 , з 3-х трьох років на 2 (два) роки (до 31.12.2020), оскільки чинним законодавством України не встановлено обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ), що не є рішенням.
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22.06.2021 року.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик