ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" червня 2021 р.           Справа№ 911/105/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Кравчука Г.А. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Державного підприємства "Київська лісова науково-дослідна станція"
на рішення Господарського суду Київської області від 01.03.2021  (повний текст складено 02.04.2021)
у справі №911/105/21 (суддя Янюк О.С.) 
за позовом Державного підприємства "Київська лісова науково-дослідна станція" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Файнабуд"
про стягнення  12 220,21 грн,

УСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року Державного підприємства "Київська лісова науково-дослідна станція"  (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Файнабуд" (далі - відповідач) та просило стягнути 12 220,21 грн, у тому числі: 11 453,64грн основного боргу за товар (деревину), поставлений згідно договору поставки №23 від 23 січня 2020 року, 290,10 грн - 3% річних та 476,47 грн інфляційних втрат коштів.
Рішенням Господарського суду Київської області від 01 березня 2021 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Київська лісова науково-дослідна станція" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а рішення судом  прийняте з неповним дослідженням доказів, оскільки відповідачем було оплачено товар на суму 30000,00 грн, позивач поставив товар на загальну суму 41453,64 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними, на претензію позивача відповідач не відреагував і кошти не сплатив, відповідач не оспорював наявність заборгованості та сплачував товарно-транспортні накладні за минулі періоди, які ним також не оспорювались. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05 травня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 01 червня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
Відповідач копію ухвали суду отримав 12.05.2021, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23 січня 2020 року між ДП "Київська лісова науково-дослідна станція", як постачальником, та ТОВ "Файнабуд", як покупцем, укладено договір поставки №23 (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, в період дії цього договору, товар, та надати документи, що стосуються товарів, в асортименті і кількості, які визначені у замовленні покупця за цінами, зазначеними у Специфікаціях та Протоколах погодження ціни, які є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товари і оплатити їх на умовах цього договору.
Згідно пунктів 1.2, 1.3 Договору Специфікація є документом, який визначає ціни на товар, що постачаються та є невід`ємним додатком до цього Договору (Додаток №1). Протокол погодження ціни передбачає погодження цін на лісопродукцію  між постачальником та покупцем та є невід`ємною частиною даного договору (Додаток №2).
Пунктом 2.2 Договору встановлено, що кількість, асортиментний перелік товару визначається в замовленні (далі - замовлення) на кожне замовлення покупця постачальник оформлює окрему видаткову накладну. 
Поставка здійснюється на підставі замовлення, що складається та надається покупцем у письмовій формі. Замовлення є окремим документом, у якому зазначається асортимент, кількість товару, необхідного для здійснення поставки за бажанням покупця (п. 3.1 Договору).
Замовлення вважаться прийнятим до виконання, якщо протягом двох робочих днів після його одержання постачальник направить покупцю, як письмове підтвердження такого замовлення, рахунок-фактуру (п.3.2 Договору). 
У п. 3.3 Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється після отримання повної оплати товару (п. 5.2 Договору). Строк поставки товару становить 20 днів з дати отримання постачальником повної оплати вартості товару.  В рахунку-фактурі може встановлюватись конкретний строк поставки в межах загального строку поставки. 
Згідно п.3.4 Договору здавання-приймання товару за кількістю та якістю проводиться у присутності уповноважених представників сторін. 
У пункті 4.2 Договору сторони домовились, що право власності на поставлений товар і ризик випадкової його загибелі або пошкодження переходить від постачальника до покупця з моменту, коли товар поставлено покупцеві та покупцем зроблено відмітку про прийом товару на видатковій накладній. Датою здійснення поставки вважається дата вказана у видатковій накладній. 
Відповідно до п. 5.2 Договору покупець оплачує товар на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунка-фактури протягом трьох банківських днів із дня його виставлення.
Згідно п.5.4 Договору у разі не надходження оплати від покупця за партію товару, яка підлягає поставці, на умовах визначених у п.5.2 Договору постачальник звільняється від зобов`язання, стосовно поставки зазначеної партії товару.
Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами в день, зазначений на початку, і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 7.4 Договору).
23.01.2020 між сторонами підписано Специфікацію №1 та Протокол №1 погодження договірної ціни до Договору, із змісту яких вбачається обсяг товару (дерев`яна деревина промислового використання довжиною від 2до 4 м.) 500м3 та ціна за куб - 360,00 грн (з ПДВ).
27.01.2020 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 30000,00 грн з призначенням платежу "оплата за дров`яну деревину згідно договору №23 від 23.01.2020", що підтверджується банківською випискою.
Позивач вказує, що на виконання умов договору він поставив відповідачу товар на загальну суму 41 453,64 грн, на підтвердження чого надав товарно-транспортні накладні при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серії УНА: №653908 від 27.01.2020 на суму 13 741,56 грн; №653915 від 27.01.2020 на суму 14104,08 грн та №644043 від 03.02.2020 на суму 13608,00грн. 
25.03.2020 позивач направив відповідачу претензію, в якій  вказав на наявність заборгованості в сумі 11453,64 грн та просив її сплатити до 06.04.2020. Претензія отримана відповідачем 31.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишена без відповіді та виконання.
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 11 453,64 грн основного боргу, а також 290,10 грн 3% річних та 476,47 грн інфляційних втрат коштів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданими позивачем доказами не підтверджується факт поставки товару відповідачу. 
Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки №23 від 23 січня 2020 року, який за своєю правовою природою є господарським договором поставки.
Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.
Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар  та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.
Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Пунктом 5.2 Договору встановлено, що покупець оплачує товар на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунка-фактури.
Матеріалами справи підтверджується, що 27.01.2020 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн, отже у позивача винило зобов`язання поставити товар на зазначену суму. 
Згідно із частиною 1 статті 662, статтею 663, частиною 1 статті 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.
Так,  відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 встановлені вимоги щодо оформлення первинних документів, згідно яких первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5 Положення).
Умовами укладеного сторонами Договору (пунктами 2.2, 3.1, 3.2,, 3.3, 3.4, 4.2, 4.3) встановлено, що поставка здійснюється на підставі замовлення покупця, прийняття якого до виконання підтверджується рахунком-фактурою, яка направляється постачальником протягом двох робочих днів після одержання замовлення, а поставка здійснюється у двадцятиденний строк з дати отримання повної оплати і товар вважається переданим з дати підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної.
Однак, позивач не надав до матеріалів справи жодних з документів, які передбачені умовами договору, які б підтверджували поставку товару (замовлення, рахунок-фактуру, видаткову-накладні), натомість, позивачем надані три товарно-транспортні накладні при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серії УНА: №653908 від 27.01.2020 на суму 13 741,56 грн; №653915 від 27.01.2020 на суму 14104,08 грн; №644043 від 03.02.2020 на суму 13 608,00грн. 
У вказаних товарно-транспортних накладних зазначені: найменування перевізника - ФОП Тітар; водія - ОСОБА_1 ; вантажоодержувача - ТОВ "Файнабуд". У графах "прийняв до перевезення" та "деревину одержав" міститься лише прізвище та ініціали водія, і його підпис, а графа "за дорученням" не заповнена. 
Отже, є вірним висновок суду першої  інстанції про те, що після внесення відповідачем на рахунок позивача грошових коштів у розмірі 30 000,00грн, 27.01.2020 позивач передав відповідний товар перевізнику - ФОП Тітару, водієм якого є ОСОБА_1 , для перевезення його вантажоодержувачу - ТОВ "Файнабуд". Проте, зазначені накладні не містять у собі відомостей щодо отримання/передачі відповідного товару саме ТОВ "Файнабуд", оскільки будь-яких ідентифікуючих даних відповідача (печатка, підпис уповноваженої особи) як отримувача товару у вказаних документах відсутні.
Таким чином, вказані товарно-транспортні накладні не є належними і допустимими доказами, які б підтверджували поставку товару за Договором відповідачу, а будь-яких інших доказів на підтвердження поставки товару, зокрема передбачених Договором видаткових накладних, позивачем не надано. 
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах  Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №922/1163/18, від 23.12.2020 у справі №910/2284/20).
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та умови Договору, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про здійснення позивачем поставки (передачі) відповідного товару саме відповідачу, а відповідні товарно-транспортні накладні зазначені обставини не підтверджують, отже позовні вимоги про стягнення суми основного боргу  не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.
Позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, а тому також не підлягають задоволенню.
За таких обставин доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду  Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Київська лісова науково-дослідна станція" залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду Київської області від 01 березня 2021 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 14.06.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Г.А. Кравчук