ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р.                                                                 Справа № 909/687/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.
Суддів:                                                                      Бонк Т.Б.
          Матущак О.І.
розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Іщенко Олександра Миколайовича, б/н від 04 березня 2021 року
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2021 року (підписане 15.02.2021), суддя Неверовська Л.М.
у справі № 909/687/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Нодіа”, Польща, воєводство Мазовецьке, повіт Седльце, гміна Седльце, місто Седльце (Spolka z Organiczona Odpowiedzialnoscia “Nodia”, Polska, woj. Mazowieckie, powiet Siedlce, gmina Siedlce, miejsc. Siedlce)
до відповідача Фізичної особи-підприємця Іщенко Олександра Миколайовича, м. Івано-Франківськ
про стягнення 1 847,80 євро

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

05.08.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нодіа»  звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом  до Фізичної особи-підприємця Іщенко Олександра Миколайовича про стягнення 1 847,80 Євро отриманих без достатньої правової підстави.
Позовні вимоги обґрунтовано неповерненням відповідачем в добровільному порядку надлишково перерахованих позивачем грошових коштів в розмірі    1 847,80 Євро. Стверджує, що з огляду на припинення дії укладеного між сторонами контракту (31.12.2019), поставка товару на даний час здійснюватися не може, і, як наслідок відпала підстава на якій Товариством з обмеженою відповідальністю "Нодіа" перераховувалися кошти. Позовні вимоги мотивує приписами статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2021 року у справі №909/687/20 (суддя Л.М. Неверовська) позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Іщенко Олександра Миколайовича  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нодіа" - кошти в сумі 1 847,80 Євро та    судовий збір в сумі 78,04 Євро (а.с. 96-102).
Рішення суду мотивоване тим, що 20 липня 2018 року між ТзОВ «Нодіа» (Покупець) та ФОП Іщенко О.М. (Продавець) укладено контракт № 2-ВП. На виконання умов даного контракту 20.11.2018 ФОП Іщенко О.М. здійснив поставку товару ТзОВ «Нодіа». Проте, товар на суму 1  847,80 Євро Продавцем недопоставлено. Суд встановив факт набуття та збереження майна    відповідачем (помилково сплачених ТзОВ "Нодіа" коштів в сумі 1  847,80  Євро) без достатніх правових підстав. Також суд встановив, що на момент звернення позивача з даним позовом між сторонами не існувало договірних відносин із поставки, відтак, будь-яких правових підстав для перерахування позивачем відповідачу стягуваних сум не існувало.
                       
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ФОП Іщенко О.М. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідно до умов укладеного між сторонами контракту № 2-ВП Продавець зобов`язується здійснити поставку товару Покупцю, при цьому, товар повинен відповідати вимогам стандарту ТУ, ДСТ8486-86, 24454-80, 2695-83, а також вимогам, які обумовлені у специфікації. У специфікації № 1 на поставку пиломатеріалів, яка є невід`ємною частиною контракту, зазначено вимоги до вологості (допустима норма становить 16-20%). Скаржник стверджує, що на виконання вимог контракту, станом на 16 жовтня 2018 року приготував 38,378 м. куб пиломатеріалів для відправки Покупцю. Однак, Покупець не зміг у домовлений термін надати транспортний засіб для вивезення товару, в зв`язку з чим пиломатеріали знаходились на складі ще протягом 44 днів. Відтак, вологість пиломатеріалів збільшилась за час зберігання до 21%, що не відповідало вимогам специфікації № 1, тому перед завантаженням товару, який проведено 20.11.2018, проведено додаткову сушку. Відповідно додаткове зберігання пиломатеріалів та повторна сушка призвели до додаткових витрат, які не враховано Покупцем. Скаржник зазначає, що на виконання умов контракту ним додатково понсено витрати, а саме: 23  026,00 грн. на повторну сушку та приведення вологості продукції до договірних вимог, 26  097,00 грн. оплата за зберігання, так як Покупець не забрав вчасно приготвлену продукцію. Всього додатково понесено витрат на суму 49  123,00 грн. Просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2021 року у справі № 909/687/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не подано ні відзиву на позовну заяву, ні будь-яких письмових пояснень до яких були б долучені докази, які підтверджують заперечення проти позовних вимог, зокрема ті, що були долучені до апеляційної скарги. Водночас, скаржник жодним чином не обґрунтував неможливості подання доданих до апеляційної скарги доказів в суді першої інстанції. Позивач стверджує, що твердження скаржника щодо несвоєчасного надання ТзОВ «Нодіа» транспортного засобу для вивезення пиломатеріалів зі складу не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені жодними доказами. Вказує, що скаржник до моменту подання апеляційної скарги не висував до ТзОВ «Нодіа» жодних вимог з відшкодування вартості зберігання та сушки пиломатеріалів. Разом з тим, предметом спору у даній справі є повернення коштів, які отримані без відповідної правової підстави, як наслідок наведені доводи скаржника не мають відношення до предмета спору у справі № 909/687/20. Просить залишити без змін рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2021 у справі №909/687/20, апеляційну скаргу ФОП Іщенко О.М. - без задоволення.

Апеляційне провадження у справі

Згідно з ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2021, від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 909/687/20 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Іщенко Олександра Миколайовича на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2021 року та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті  270  Господарського процесуального кодексу України.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Обставини справи

20 липня 2018 року між Фізичною особою - підприємцем Іщенко Олександром Миколайовичем (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нодіа" (Покупець) укладено контракт № 2-ВП. Згідно із п. п. 1.1, 2.1 контракту предметом контракту є поставка товару  (пиломатеріали хвойних і листових порід згідно ТУ, ГОСТ 8486-86, 24454-80, 2695-83) Продавцем Покупцю протягом терміну дії контракту, на умовах визначених в даному контракті, у відповідності до специфікацій, які є невід`ємною частиною контракту (а.с. 8-9).
                    Сума контракту та умови оплати визначені у розділі 5.
                    Відповідно до п. 5.1 контракту формою оплати є: аванс - 50%, наступні 50% по факту готовності до відвантаження партії товару.
27.07.2018, Покупець (позивач) на підставі рахунка - фактури № 1 від 20 липня 2018 року перерахував на рахунок Продавця (відповідача) 2 800,00 Євро; докази підтвердження даної транзакції наявні в матеріалах справи (а.с. 12, 13).
За наданою відповідачем інформацією, авансовий платіж в сумі 2 800,00 Євро не надійшов на рахунок одержувача, в зв`язку з чим, позивач 07.08.2018 повторно здійснив    перерахунок вказаної вище суми, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 14, 15).
У відповідності до листа від ІНГ Банк Шлонські АО, трансфер від 20 липня містив недійсні банківські дані посередника - COBADEFF. Commerzbank (Коммерцбанк) повернув гроші ОСОБА_1 (Дойче Банку) та повідомив, що не веде рахунок в банку одержувача. Deutsche Bank зв`язався з ELECUA2X, який повідомив, що їх кореспондентом був OWHBDEFFXXX. Отримавши цю інформацію, Deutsche Bank знову направив гроші на ELECUA2X, через OWHBDEFFXXX. OWHBDEFFXXX підтвердив, що 8 серпня він виплатив суму 2 780,00 Євро банку одержувача ELECUA2X, під посиланням 20FFMG2U02228328 (а.с. 34, 35).
16.10.2018 Покупцем згідно рахунка-фактури №1 від 04.10.2018 було здійснено перерахунок за товар в сумі 1 100,00 Євро; докази підтвердження даної транзакції наявні в матеріалах справи (а.с. 16, 17).
Отже, загальна сума перерахована ТзОВ "Нодіа" ФОП Іщенку О.М. становить: 2  800,00    Євро + 2 780,00 Євро + 1 100,00    Євро = 6  680,00 Євро.
На виконання умов контракту ФОП Іщенко О.М. 20 листопада 2018 року здійснив поставку товару, що підтверджується рахунком-фактурою № 1 від 04.10.2018 року (а.с. 20). Проте, товар на суму 1  847,80 Євро ФОП Іщенко О.М. недопоставив.
11.05.2020 позивачем на адресу відповідача    надіслано претензію вих. № 21/04 від 21.04.2020 щодо надлишково сплачених коштів в сумі 1 847,80 Євро, в якій позивач просив повернути надлишково сплачені ним кошти на підставі рахунка-фактури № 1 від 20.07.2018 та рахунка-фактури № 1 від 04.10.2018 (а.с. 36, 37). Дана претензія відповідачем залишена без відповіді та задоволення.
Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 1 847,80 Євро отриманих без достатньої правової підстави.     

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
                    
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
За приписами даної статті особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодекс України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій ТзОВ «Нодіа» на підставі рахунка-фактури № 1 від 20.07.2018 та рахунка-фактури № 1 від 04.10.2018 сплачено ФОП Іщенку О.М. надлишкові кошти в сумі 1  847,80 Євро. Отже, встановлено факт набуття та збереження майна    відповідачем (помилково сплачених ТзОВ "Нодіа" коштів в сумі 1  847,80  Євро) без достатніх правових підстав. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем вказаних коштів позивачу.
Щодо доводів скаржника, що позивач не зміг у домовлений термін надати транспортний засіб для вивезення товару, в зв`язку з чим пиломатеріали знаходились на складі ще протягом 44 днів, у з`язку з чим вологість пиломатеріалів збільшилася до 21%, що не відповідало вимогам специфікації № 1,  як наслідок ФОП Іщенко О.М. поніс додаткові витрати на загальну суму 49  123,00 грн, з яких: 23  026,00 грн. повторна сушка, 26  097,00 грн. оплата за зберігання, колегія суддів враховує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частинами 3, 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Як вбачається з матеріалів даної господарської справи відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не подав ні відзиву на позовну заяву, ні будь-яких письмових пояснень, до яких були б долучені докази, які підтверджують заперечення проти позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки долученим скаржником (відповідачем) до апеляційної скарги копіям документів, оскільки такі не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Водночас ФОП Іщенко О.М. у поданій апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтував неможливості подання доданих до неї доказів в суді першої інстанції.
Крім того, колегія суддів зауважує, що предметом спору у даній справі є повернення коштів, які отримані без відповідної правової підстави, як наслідок наведені скаржником доводи не мають відношення до предмета спору у справі № 909/687/20.
З огляду на все вищеописане та враховуючи фактичні обставини даної справи, суд апеляційної інстанції констатує наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 1 847,80 Євро.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Згідно з ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 2, 8, 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Іщенко Олександра Миколайовича, б/н від 04 березня 2021 року залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2021 року у справі № 909/687/20 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                   Якімець Г.Г.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.

Суддя                                                                                          Матущак О.І.