СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р.                                                               Справа № 917/1611/20  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О. , суддя  Чернота Л.Ф. 
при секретарі Казаковій О.В.
за участю представників сторін:
позивача – Соколенко А.В., 
відповідача – не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.1194) на рішення Господарського суду Полтавської  області від 02.03.2021 (суддя Іванко Л.А.) у справі №917/1611/20
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "МНТ - АГРО", 02095, м.Київ, вул. Княжий Затон, буд. 21, прим. 566, 567, ідент. код 40464329 
до відповідача Селянського (фермерського) господарства "Галина", 38760, Полтавська обл., Полтавський район, с. Микільське, вул. Центральна, буд. 82а, ідент. код 24567757
про стягнення 261 152,72 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МНТ-АГРО" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства "Галина" про стягнення 8100 грн. понесених збитків та штрафу в розмірі 253052,72 грн. за неналежне виконання умов договору поставки №434 від 01.09.2020.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору  №434 від 01.09.2020 відмовився від його виконання та прострочив поставку зерна на суму 1012210,86 грн. Позивачем нараховано відповідачу штраф на підставі п.6.2 договору за прострочення поставки товару, а також заявлено до стягнення збитки, які, як зазначає позивач, він поніс  у зв`язку із направленням автомобілів відповідачу для завантаження.  

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.03.2021 у справі №917/1611/20 в задоволенні позову відмовлено.
Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин направлення ним  відповідачу транспорту для завантаження товару, зокрема, товаро-транспортних накладних на вивіз 18.09.2020 року від СФГ "Галина" зерна за адресою: с.Микільське Полтавського району, Полтавської області.

Позивач   із вказаним  рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного  апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це  рішення скасувати та прийняти  нове, яким позов задовольнити повністю. 
В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що безпідставне  повернення відповідачем попередньої оплати за договором є односторонньою відмовою від виконання зобов`язання та порушенням норм зобов`язального права. Як зазначає позивач, вказані обставини щодо повернення відповідачем попередньої оплати, не були досліджені судом першої інстанції.
Позивач посилається на те, що відповідно до умов договору поставки №434 від 01.09.2020 він повідомляв відповідача листом №526 від 14.09.2020 про дату прибуття  автомобілів для завантаження, проте, поштове відправлення повернулося підприємством зв`язку через відмову відповідача від його отримання. Вказане, на думку позивача, свідчить про свідоме небажання відповідача виконувати умови договору.
Як зазначає позивач, наданий ним суду акт №2 від 18.09.2020 є належним доказом на підтвердження факту прибуття вантажних автомобілів для завантаження зерном та  виконання ним обов`язку з вивезення придбаного у СФГ «Галина» зерна. Стосовно відсутності товарно-транспортних накладних, позивач вказує на те, що за умовами п.4.7 договору поставки, їх складання є обов`язком відповідача.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідач, в порушення ч.9 ст.80 ГПК України, не надіслав на його адресу відзиву на позов з доданими до нього доказами, що призвело  до порушення принципу змагальності сторін при розгляді спору.  
Також в апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що одностороння відмова відповідача від виконання умов договору була зумовлена різким ростом цін на ринку зерна у вересні 2020, внаслідок чого відповідач був зацікавлений продати зерно за вищою вартістю іншим контрагентам. 

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів позивача заперечує, зазначає, зокрема, про недоведеність факту направлення позивачем автомобілів для самовивозу зерна.  Відповідач вказує на те, що він не відмовлявся від виконання договору, а передоплату повернув у зв`язку із тим, що позивач 03.09.2020 забрав лише частину товару. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду – залишити без змін. 

Позивач надав суду клопотання №77 від 13.05.2021 про долучення до матеріалів справи копії рішення Господарського суду Полтавської області від 02.03.2021 у справі №917/196/21.
Відповідач надав суду заперечення на клопотання позивача, в яких зазначає про те, що надане позивачем рішення Господарського суду Полтавської області від 02.03.2021 у справі №917/196/21 не набрало законної сили, крім того, відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норм права суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду.
Судова колегія зазначає, що судова  практика із розгляду подібних спорів не є доказами у справі, знаходиться у вільному доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим, сторони не позбавлені права  надавати суду такі документи для долучення до матеріалів справи. 

Відповідач надав суду клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді  Полтавської обласної дирекції АТ «Укрпошта» від 17.02.2021 на запит адвоката, в якому підприємство зв`язку повідомляє про те, що не має можливості надати інформацію щодо пересилання поштових відправлень за вересень 2020. 

Позивач надав суду клопотання від 03.06.2021, в якому просить врахувати його письмові пояснення про те, що поштові конверти з відміткою АТ «Укрпошта» про відмову від отримання листів є беззаперечним доказом ухилення відповідача від отримання поштової кореспонденції від позивача. 

Відповідач в судове засідання 15.06.2021 не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача про дату, час та місце судового засідання,  колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності його представника.       

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.09.2020 Між Товариством з обмеженою відповідальністю "МНТ-АГРО" (позивач, покупець) та селянським (фермерським) господарством "Галина" (відповідач, постачальник) укладено договір поставки № 434 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник  зобов`язався поставити партію, а покупець прийняти та оплатити пшеницю 3 класу, врожаю 2020 року. Товар поставляється на умовах, зазначених  у цьому договорі  (п.1.1 договору).
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору:
- загальна кількість товару становить 240 тонн +/-5% за вибором покупця (п. 2.1 договору поставки);
- ціна товару становить 5   900,04 грн. за 1 тонну (п. 3.1 договору поставки);
- загальна вартість товару, що постачається, на дату укладення цього договору становить 1   416   009,60 грн. +/- 5%, з урахуванням пункту 2.1 цього договору (п. 3.2 договору поставки);
- строк поставки товару  - з 01.09.2020 до 20.09.2020 року включно. Датою поставки товару вважається дата навантаження товару в автотранспорт, наданий покупцем (п.   4.1 договору поставки);
- товар може передаватись покупцю окремими партіями, але повний його обсяг згідно п. 2.1, визначений у цьому договорі, має бути поставлений у термін, встановлений у п. 4.1 договору (п. 4.2 договору поставки);
- умови поставки FCA франко-перевізник за адресою: 38760, Полтавська область, Полтавський район, с. Микільське у відповідності із правилами «Інкотермс-2010». У випадку розбіжностей умов цього договору з правилами «Інкотермс-2010» пріоритет мають умови договору (п. 4.3 договору поставки);
- при поставці автомобільним транспортом, покупець за одну добу надає список та дані по автотранспорту (п. 4.5 договору поставки);
- навантаження товару на транспорт, наданий покупцем у місці поставки, здійснюється за рахунок та силами постачальника. Право власності до покупця переходить в момент завантаження товару в автотранспорт покупця (п. 4.6 договору поставки);
- 100% оплата вартості товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 3-х робочих днів з дати підписання цього договору (п. 5.1 договору поставки);
- у випадку залишку коштів покупця на розрахунковому рахунку постачальника за непоставлений товар, постачальник зобов`язується повернути їх протягом 3 робочих днів з моменту отримання акту звірки та листа про повернення (п. 5.2 договору поставки);
- за прострочення поставки товару на строк до 5 календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості несвоєчасно поставленого товару, а в разі прострочення поставки більш, ніж на 5 днів - штраф в розмірі 25% від вартості несвоєчасно поставленого товару (п. 6.2 договору поставки);
- строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами та скріплення підписів печатками сторін і діє до 31.12.2020 року, а у випадку несвоєчасного виконання сторонами своїх договірних обов`язків - до повного виконання ними прийнятих на себе зобов`язань (п. 9.1 договору поставки).

На підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № 7 від 01.09.2020 (а.с.10 т.1), позивач перерахував відповідачу 1416000 грн. (100% вартості товару відповідно до п.5.1 договору), що підтверджується платіжним дорученням № 4079 від 02.09.2020 (а.с.11 т.1). 

03.09.2020 відповідач поставив, а позивач прийняв товар – пшеницю  в кількості 68,44 тон загальною вартістю 403   798,74 грн., що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною №8 від 03.09.2020 (а.с.11 т.1). 

04.09.2020 відповідач платіжним дорученням № 221 (а.с.12 т.1) повернув позивачу грошові кошти в розмірі 1   012   210,86 грн., перерахувавши їх на його банківський рахунок і  зазначивши в призначенні платежу  «повернення коштів».

З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2020 позивач надіслав відповідачу лист №88 від 04.09.2020, в якому повідомив  про те, що в період з 07.09.2020 по 08.09.2020 ним будуть направлені транспортні засоби обраного позивачем  перевізника (ТОВ «Складцем»), зазначив найменування автомобілів, їх державні  номери та прізвища водіїв (а.с.13 т.1).
Вказаний лист був надісланий відповідачу цінним листом з описом вкладення (а.с.14 т.1), проте, поштове відправлення було повернуто позивачу підприємством зв`язку через невручення адресату (а.с.102 т.1).

14.09.2020 позивач листом №526 від 14.09.2020 (а.с.15 т.1) повідомив відповідача про направлення в період з 15.09.2020 по 20.09.2020 транспортних засобів перевізника (ТОВ «Складцем»), із зазначенням найменування автомобілів, їх державних номерів та прізвищ водіїв.
Зазначений лист направлений відповідачу цінним листом з описом вкладення (а.с.16 т.1), однак, не був вручений адресату у зв`язку із відмовою від його отримання, що підтверджується відміткою АТ «Укрпошта» на довідці (а.с.187 т.1). 

Як свідчать матеріали справи,  01.08.2017 між позивачем та ТОВ «Складцем», як перевізником укладено договір про надання транспортних послуг №10/17 (а.с.20 т.1), за умовами якого    перевізник, зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом в межах території України довірений йому замовником вантаж з пункту відправлення до пункту призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник зобов`язується сплачувати за перевезення встановлену плату (п.   1.1 договору про надання транспортних послуг).
Як зазначає позивач, на підставі заявок № 1 від 07.09.2020 та №2 від 18.09.2020 (а.с.24, 25 т.1) до договору про надання транспортних послуг, перевізник здійснив направлення автотранспортних засобів для навантаження товару до села Микільське Полтавського району Полтавської області (на склад постачальника).
Позивач наполягає на тому, що відповідач (постачальник) відмовився завантажити транспорт покупця, на підтвердження чого надав складений та підписаний  представником позивача та водіями перевізника акт № 2 від 18.09.2020 (том 1, а.с. 19).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, здійснивши безпідставне повернення грошових коштів в сумі   1416009 грн., фактично відмовився від виконання зобов`язання з поставки  товару в односторонньому порядку.
Враховуючи те, що кінцевим строком поставки товару є 20.09.2020 року, позивач відповідно до пункту 6.2 договору поставки нарахував відповідачу штраф за прострочення поставки товару понад 5 днів у розмірі 25% від вартості несвоєчасно поставленого товару -  на суму  253   052,72 грн.

Також позивач заявив до стягнення 8100 грн. збитків, понесених у зв`язку  із направленням вантажних автомобілів для завантаження зерном пшениці. 
В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на те, що  перевізник  - ТОВ «Складцем» надіслав на адресу ТОВ «МНТ-АГРО» претензію №2 щодо неналежного виконання умов договору про надання транспортних послуг (а.с.23 т.1), в якій просить відшкодувати  понесені ним збитки в розмірі  13   500 грн., пов`язані з направленням вантажних автомобілів під навантаження зерном пшениці.
Позивач вважає, що відсутність завантаження транспортних засобів 18.09.2020  зерном пшениці сталося з вини відповідача, а тому саме на нього має бути покладена відповідальність за понесені  збитки в сумі 8100 грн. 

Відповідач  проти позову заперечує, зокрема, з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт направлення автомобілів для завантаження зерном. 
Відповідачем надано суду акт від 18.09.2020, складений головою та працівниками СФГ «Галина» про те, що від ТОВ «МНТ-Агро» не прибували автомобілі для завантаження пшеницею згідно договору поставки №434 від 01.09.2020 (а.с.116 т.1).
Також відповідач надав суду заяви свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 16.12.2020, в якій вказані працівники СФГ «Галина» надали пояснення про те, що 18.09.2020 жодних автомобілів на територію складу СФГ «Галина» на завантаження не приїжджало, в тому числі, автомобілів від ТОВ «МНТ-Агро» (а.с.117-119 т.1). 

Судова колегія враховує наступне. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно з ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, ….
За положеннями  ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

За положеннями п.4.1 договору поставки, датою поставки товару вважається дата навантаження товару на автотранспорт, наданий покупцем (п.4.1 Договору).
Відповідно до п.4.3 договору,  умовами поставки є FCA франко - перевізник за адресою: 38760, Полтавська область, Полтавський район, с. Микільське, у відповідності із правилами "Інкотермс - 2010". 
Відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс», "Франко-перевізник" означає, що зобов`язання продавця щодо поставки вважається виконаним після передачі товару під відповідальність перевізника, названого покупцем, у погодженому місці або пункті.   
В п.4.5 договору сторони узгодили, що при поставці автомобільним транспортом, покупець за одну добу надає список та дані по автотранспорту. 
Отже, позивач повинен підтвердити  обставини виконання ним  свого обов`язку з направлення автомобілів на склад постачальника для завантаження товаром.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1   статті 13 ГПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина 3   статті 13 ГПК України).
Відповідно до частини 1   статті 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1   статті 74 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що в межах узгодженого сторонами строку поставки ( з 01.09.2020 по 20.09.2020) позивач направляв відповідачу листи №88 від 04.09.2020 та №526 від 14.09.2020, в яких повідомляв про дати прибуття автомобілів на завантаження, із зазначенням їх номерних знаків, марки, прізвищ водіїв. 
Позивач надав суду заявки №1 від 07.09.2020 та №2 від 18.09.2020 до договору  про надання транспортних послуг, в яких погодив з перевізником маршрут, вантаж, автомобілі та прізвища водіїв.
Проте, позивач не надав суду доказів фактичного направлення автомобілів у вказані в заявках дати на склад постачальника (СФГ «Галина») за адресою: с.Микільське, Полтавського району Полтавської області. 

Судова колегія враховує, що первинний документ  - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Закон України «Про автомобільний транспорт»   та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені   наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363 (далі-Правила), визначають товарно-транспортні накладні обов`язковим документом, який  повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.
Пунктом 11.1 Правил визначено, що у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику (пункт 11.5 Правил).
Відповідно до ч. 1, 2   ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"   підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Отже, товарно-транспортна накладна є основним документом на вантаж, що повинен оформлятися при здійсненні вантажних автоперевезень та одночасно з цим товарно-транспортна накладна виступає первинним документом бухгалтерського обліку.
Позивачем не надано суду товарно-транспортних накладних за період з 04.09.2020 по 20.09.2020 на вивіз товару від СФГ «Галина.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що  за умовами п.4.7 договору поставки, товарно-транспортну накладну оформлює постачальник (тобто відповідач).
Проте, судова колегія не погоджується з доводами позивача.
За положеннями п.11.3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники (п.11.4  Правил).
Таким чином, саме на позивача як замовника покладено обов`язок  виписати товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу, які є належними первинними документами на підтвердження факту направлення автомобілів на склад постачальника.
Умови п.4.7 договору поставки, які визначають обов`язок відповідача надати позивачу оригінал товарно - транспортної накладної протягом 5 днів після передачі товару  не спростовують вказаних висновків суду, оскільки передбачають саме передачу покупцю підписаного постачальником  примірника товарно- транспортної накладної та не встановлюють обов`язку із її складання.

Стосовно наданого позивачем  акту №2 від 18.09.2020, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до п.15.1-п.15.6 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні,  у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в   додатку 4.
Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.
При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну акт складається за участю представника незацікавленої сторони.
Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної зазначається дата складання і про що складений акт.

З акту №2 від 18.09.2020 вбачається, що він складений та підписаний  менеджером ТОВ «МНТ-Агро» та водіями перевізника (ТОВ «Складцем»).
Вказаний акт не містить підписів представників СФГ «Галина» чи третьої незацікавленої особи, яка б засвідчила відмову представників відповідача від підписання акту.
Враховуючи наведене,  акт №2 від 18.09.2020 не може бути прийнятий судом як належний доказ на підтвердження факту прибуття автомобілів на склад постачальника.

Надані відповідачем суду заяви свідків –працівників СФГ «Галина», а також акт від 18.09.2020, складений головою та працівниками СФГ «Галина» про те, що від ТОВ «МНТ-Агро» не прибували автомобілі для завантаження пшеницею також не можуть бути прийняті судом як належні докази обставин, які в них засвідчені, оскільки базуються на свідченнях зацікавлений осіб, а отже, є суб`єктивними. 

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання свого обов`язку із направлення автомобілів для завантаження зерном на склад відповідача. 
Частиною четвертою   статті 612 ЦК України   передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
За вказаних обставин, відсутні підстави для нарахування відповідачу штрафних санкцій на підставі п.6.2 договору, що передбачає відповідальність за прострочення поставки товару. 

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору відповідач поставив відповідачу частину товару, в кількості 68,44 тон на суму 403798,74 грн., про що свідчить видаткова накладна №8 від 03.09.2020 (а.с.11 т.1).
04.09.2020 відповідач повернув позивачу решту грошових коштів в розмірі       1012210,86  грн., які були сплачені позивачем в якості передоплати (а.с.12 т.1).
Позивач розцінює такі дії відповідача як односторонню відмову від виконання договору поставки.
Разом із тим, позивач просить стягнути з відповідача штраф за прострочення поставки товару, посилаючись  на те, що після вчинення відповідачем дій з відмови від договору, позивач продовжував виконувати умови договору (зокрема, направляв автомобілі для завантаження зерна).
Відповідач наполягає на тому, що він не відмовлявся від виконання обов`язків за договором та вказує на те, що позивачем не направлялися автомобілі на завантаження товаром.

Судова колегія враховує наступне.
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Укладеним між сторонами договором поставки №434 від 01.09.2020 не передбачено право сторін на односторонню відмову від договору та, разом із тим, не передбачено санкцій в разі допущення стороною односторонньої відмови від договору.
Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Як свідчать матеріали справи, позивач вчинив дії з належного виконання свого зобов`язання в частині перерахування позивачу 100% передоплати за поставлений товар.    
Враховуючи, що на час повернення відповідачем грошових коштів за товар (04.09.2020), узгоджений сторонами строк поставки товару не сплинув,  повернення грошових коштів відбулося за відсутності правових підстав. 
За положеннями ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Таким чином, позивач не був позбавлений права вимагати у відповідача належного виконання зобов`язання за договором поставки.
Однак, позивачем не підтверджено виконання ним умов договору щодо забезпечення самовивозу товару зі складу постачальника, що є необхідною умовою для виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару. 
За наведеного, відсутні підстави вважати відповідача таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару позивачу. 
З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. 

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідач, в порушення ч.9 ст.80 ГПК України, не надіслав на його адресу відзиву на позов з доданими до нього доказами, що призвело  до порушення принципу змагальності сторін. 
Судова колегія враховує наступне.
Як свідчать матеріали справи,  до відзиву на позов відповідачем було надано суду поштову накладну ПАТ «Укрпошта» від 17.12.2020 та опис вкладення до цінного листа, з якого вбачається направлення на адресу відповідача як відзиву на апеляційну скаргу, так і доданих до нього документів (а.с.99-100 т.1).
Враховуючи подання відповідачем суду першої інстанції належних доказів направлення копії відзиву на доданих до нього документів позивачу, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що відповідачем не дотримано вимог ч.6 ст.165, ч.9 ст.80 ГПК України.
Судова колегія звертає увагу, що позивач, будучи обізнаним про відкриття провадження у цій справі не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи як безпосередньо у суді, так і дистанційно, звернувшись до суду із клопотанням про надсилання сканкопій доданих до відзиву документів на електронну пошту позивача. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи 11.11.2020 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи в Господарському суді Полтавської області (а.с.57 т.1), що спростовує доводи апелянта про неможливість ознайомлення з матеріалами справи через дію наказу Господарського суду Полтавської області №33-од від 26.10.2020 «Про встановлення особливого режиму роботи Господарського суду Полтавської області на час карантину та впровадження протиепідемічних заходів для запобігання поширенню «COVID-19».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Господарського суду Полтавської області.
Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального  і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача  без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 02.03.2021  у справі №917/1611/10 – без змін.
З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282,  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача  залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Полтавської області від 02.03.2021 року у справі №917/1611/20  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 18.06.2021р.

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота