ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 р. 	Справа № 520/15304/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.01.21  по справі № 520/15304/2020
          за позовом               ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  
          до              Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради  
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради ( далі – Управління ХМР, відповідач), в якому просив:
          - визнати протиправними дії Управління ХМР від 30.07.2020  №06-5793 про відмову видати їй  та ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ) довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб;
- зобов`язати Управління ХМР взяти на облік та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб – ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Управління ХМР, оформлені листом №06-5793 від 30.07.2020 про відмову видати ОСОБА_1 , ОСОБА_3  довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.
Зобов`язано Управління ХМР взяти на облік та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління ХМР судові витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 у сумі 840  грн. 80 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління ХМР подало апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване  судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_1 до досягнення трирічного віку її дитини - ОСОБА_3 (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ), мешкала у м.Києві, оскільки отримувала за місцем фактичного проживання у м.Києві допомогу при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 №  2811-XII (далі – Закон №2811), а у заяві від 30.07.2020, поданої до Управління ХМР вказала, що вона з сім`єю повернулись за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в липні 2013 року, що свідчить про надання нею недостовірних відомостей. Вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перетинали державний кордон в аеропорту Бориспіль з 31.05.2017 по 07.06.2017, що підтверджує факт проживання ОСОБА_1 разом з дитиною на підконтрольній України території. Зауважив, що ОСОБА_1 не дотрималась рекомендацій Управління щодо звернення до Пенсійного фонду України (далі -ПФУ) для отримання довідки ОК-5 за період з 2000 року по теперішній час). Вказав, що ОСОБА_1 не надано до Управління ХМР жодного підтверджуючого документу, який би підтвердив факт його проживання на території адміністративно-територіальної одинці з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили таке переміщення. Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців ( далі  - Єдиний державний реєстр ) щодо реєстрації ФОП, яка видана її чоловіку ОСОБА_4 не підтверджує проживання сім`ї у Луганській обл. ОСОБА_1 у період з жовтня 2012 року по листопад 2015 року офіційно працювала у ТОВ «Лайфселл», яке знаходиться у м.Києві.
10.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління ХМР залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору. 
31.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 520/15304/2020 після усунення недоліків.
16.04.2021 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
08.06.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі, та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
ОСОБА_1 народилася та зареєстрована у м.Ровеньки Луганської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України ( № НОМЕР_1 ).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_5 народилася донька – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 27.03.2019 Дарницьким районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного ГТУЮ у м.Києві..
05.04.2016 Управлінням праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради видано довідки №7726-886 та №7726-606182 про взяття на облік як внутрішньо переміщених осііб – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
30.07.2020 ОСОБА_1 звернулася до Управління ХМР для зміни фактичного місця проживання.
30.07.2020 Управління ХМР направлено лист №06-5793, яким відмовлено у видачі довідок внутрішньо переміщених осіб, у зв`язку із тим, що на думку відповідача позивач не надав належних доказів проживання в зоні проведення антитерористичної операції на момент початку її проведення.
Не погодившись з таким рішенням Управління ХМР ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав та прав своєї малолітньої доньки.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності відмови відповідача у видачі ОСОБА_1 довідок про взяття її та ОСОБА_3 на облік внутрішньо переміщених осіб. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. встановлено Законом № 1706.
Відповідно до положень ст. 1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч.ч. 1 -3 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. 
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст.10 Закону № 1706 заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо:
1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону;
2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;
3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;
4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;
5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.
Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.
Згідно з п. 1 Порядку КМУ № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.
Як встановлено судовим розглядом Управлінням ХМР листом від 30.07.2020 вих. №06-5793 відмовлено ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у зв`язку з ненаданням доказів підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. 
Так, Указом Президента України від 14.04.2014 у № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.» 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII (далі - Закон № 1669) період апроведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом №405/2014 (14.04.2014) та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. 
Як вбачається зі змісту довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 04.03.20199 №116310-2019 місцем народження та проживання позивача є м. Ровеньки, Луганської обл., яке Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275- р включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (розділ -  Луганська область).
Крім того, матеріали справи містять медичну документацію, яка підтверджує перебуванням позивача на території Луганської області у період з січня 2014 по травень 2014 року. 
          З огляду на викладене та беручи до уваги викладені вище правові норми колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи достатньо доказів, що підтверджують проживання ОСОБА_1 разом зі своєю малолітньою донькою на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що його спричинили.
Крім того, колегія суддів зауважує, що у 2016 році ОСОБА_1 в Управлінні Рівненської МР отримано довідки від 05.04.2016 №7726-886 та №7726-606182 про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за місцем проживання станом момент їх видачі ( АДРЕСА_2 ), жодних доказів скасування яких до суду не надано.
За приписами абзаців 1-2 п.9 Порядку КМУ № 509 у разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до абз.1 п.11 Порядку КМУ №  509 органи державної влади та органи місцевого самоврядування мають право безоплатно отримувати інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, зокрема в електронній формі у порядку електронної інформаційної взаємодії або за допомогою технічних засобів з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду, штрих-коду, цифрового коду).
Враховуючи чинність довідок від 05.04.2016 №7726-886 та №7726-606182 на момент звернення позивача до уповноваженого органу із заявою від 30.07.2020 та беручи до уваги викладені вище правові норми колегія суддів дійшла висновку про недотримання відповідачем вимог вказаного Порядку.
З огляду на викладене та враховуючи викладені вище правові норми колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Управління ХМР щодо відмови видати ОСОБА_5 та її малолітній дитині - ОСОБА_3 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб та зобов`язання відповідача їх видати. 
Посилання апелянта на те, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 мешкала у м.Києві, оскільки отримувала за місцем фактичного проживання у м.Києві допомогу при народженні дитини відповідно до Закону №2811 колегія суддів відхиляє, оскільки датою початку проведення антитерористичної операції (далі – АТО) є 14.04.2014, а жодних доказів на підтвердження проживання позивача на вказану дату у м.Києві відповідачем до суду не надано. 
          Доводи уповноваженого органу про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перетинали державний кордон в аеропорту Бориспіль з 31.05.2017 по 07.06.2017, що підтверджує факт проживання ОСОБА_1 разом з дитиною на підконтрольній України території колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки лінія розмежування зони проведення АТО та операції об`єднаних сил не є державним кордоном. Крім того, Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, вперше затверджено першим заступником керівника антитерористичного центру при СБУ України наказом від 12.06.2015  № 415ог, тобто пізніше виникнення обставин, визначених ст.1 Закону № 1706.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 у період з жовтня 2012 року по листопад 2015 року офіційно працювала у ТОВ «Лайфселл», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , колегія суддів визнає таким, що не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки вказана адреса – є юридичною адресою вказаної організації, що жодним чином не підтверджує факт проживання позивача разом із сім`єю у м. Київ.
Крім того, колегія суддів зауважує, що у 2016 році ОСОБА_1 в Управлінні Рівненської МР отримано довідки від 05.04.2016 №7726-886 та №7726-606182 про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за місцем проживання станом момент їх видачі ( АДРЕСА_2 ), жодних доказів скасування яких до суду не надано.
За приписами абзаців 1-2 п.9 Порядку КМУ № 509 у разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до абз.1 п.11 Порядку КМУ №  509 органи державної влади та органи місцевого самоврядування мають право безоплатно отримувати інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, зокрема в електронній формі у порядку електронної інформаційної взаємодії або за допомогою технічних засобів з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду, штрих-коду, цифрового коду).
Враховуючи чинність довідок від 05.04.2016 №7726-886 та №7726-606182 на момент звернення позивача до уповноваженого органу із заявою від 30.07.2020 та беручи до уваги викладені вище правові норми колегія суддів дійшла висновку про недотримання відповідачем вимог вказаного Порядку.
          Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 -  без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року по справі № 520/15304/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова