ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 635/236/17

провадження № 22-ц/818/731/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

треті особи – Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, Відділ містобудування та архітектури Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Акціонерна компанія «Харківобленерго», Інспекція Держнагляду у Північному регіоні ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України» ДП «НЕК «Укренерго»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , треті особи: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, Відділ містобудування та архітектури Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Акціонерна компанія «Харківобленерго», Інспекція Держнагляду у Північному регіоні ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України» ДП «НЕК «Укренерго» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2020 року, постановлене під головуванням судді Березовської І.В., в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області (повний текст судового рішення складено 11 вересня 2020 року), -
в с т а н о в и в:
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, Відділ містобудування та архітектури Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Акціонерна компанія «Харківобленерго», Інспекція Держнагляду у Північному регіоні ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України» ДП «НЕК «Укренерго» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідачів знести металевий навіс і ліквідувати дерево грецького горіху, стягнення судових витрат, та задовольнити вказані вимоги, а в іншій частині – позивачка просила рішення залишити без змін.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права;  ОСОБА_1 вказує, що збудований відповідачами навіс на відстані 2,30 м. від вікон її будинку є самочинним будівництвом, йогоплоща використовується відповідачами під стоянку вантажного автомобіля, та порушує державні будівельні норми, а також порушує її права. Крім того, дерево грецького горіху, яке розташоване на земельній ділянці відповідачів, знаходиться на відстані менше 5 метрів від її будинку, що також не відповідає державним будівельним нормам. Тому, на думку позивачки, спірний навіс слід знести, а дерево підлягає ліквідації.
До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 також подала заяву, в які просила змінити рішення суду першої інстанції в частині судових витрат, та стягнути на її користь понесені судові витрати на загальну суму 2 453 грн., які складаються з наступного:
-1 102,42 грн. – сплата судового збору при подачі позову;
-1 269,58 грн. – сплата судового збору за подачу апеляційної скарги;
-23 грн. – сплата за відправлення рекомендованого листа до Харківського районного суду Харківської області;
-32 грн. - сплата за відправлення рекомендованого листа відповідачу ОСОБА_2 від 26.11.2019 року;
- 26 грн. - сплата за відправлення рекомендованого листа відповідачу ОСОБА_2 від 27.11.2020 року;
ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, просила рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2020 року оскаржується позивачкою лише в частині відмови у задоволенні позову щодо знесення металевого навісу і у частині відмови ліквідувати дерево грецького горіху; в іншій частині (відмова у знесенні конструкцій бетонного фундаменту) рішення суду позивачкою не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі в добровільному порядку демонтували металевий навіс шляхом розібрання покрівлі. Позивачкою не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, що наявні на території домоволодіння відповідачів опори із профільних труб будь-яким чином порушують її права. Крім того, позивачка особисто підтвердила в судовому засіданні, що профільні труби не затіняють її вікна. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження руйнівного впливу коріння дерева горіху на будівельні конструкції належної позивачці частини будинку, а також порушення інсоляції у будинку позивачки.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 61/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.10-14 т.1).
Домоволодіння АДРЕСА_1 межує з домоволодінням АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 (а.с.91-97 т.1).
Сторони не заперечують, що на території домоволодіння АДРЕСА_1 вздовж спільної межі вищевказаних домоволодінь було розташовано металевий навіс (а.с.98 т.1). Крім того, на відстані від суміжної межі росло дерево горіху (а.с.113 т.1).
З матеріалів справи убачається, що між сторонами, як суміжними землекористувачами, склалися неприязні відносини з приводу розташованих на території домоволодіння відповідача навісу, дерева горіху та конструкцій бетонного фундаменту після демонтажу паркану. 
За зверненнями ОСОБА_1 проводились численні обстеження земельних ділянок (а.с.17-29 т.1).
Так, рішенням ХХХІ сесії VІІ скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 16 квітня 2018 року рекомендовано користувачам земельної ділянки по АДРЕСА_2 здійснити перенесення навісу та пересадження дерева – горіха відповідно до вимог чинного законодавства.
Рішенням ІІ сесії VІІ скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та висновку постійної депутатської комісії з земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища та будівництва від 05 червня 2018 року резолютивну частину рішення викладено у новій редакції: власнику або уповноваженій особі, яка діє він імені власника житлового будинку АДРЕСА_3 здійснити перенесення навісу для стоянки автотранспортного засобу та пересадження дерева – горіха відповідно до вимог чинного законодавства у строк до 15 липня 2018 року (а.с.130 т.1).
05 вересня 2018 року до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області надійшла заява від ОСОБА_2 про виконання рішення селищної ради від 06 квітня 2018 року в частині демонтажу навісу та повідомлено, що пересадження дерева буде здійснено у період сезону, сприятливий для пересадки дерев (а.с.3 т.2).
Як вбачається із витягу постійної депутатської комісії з земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища та будівництва від 25 липня 2019 року власниками домоволодіння АДРЕСА_2 демонтований навіс, від навісу залишились лише опори; дерево горіху не пересаджене від межі, а зрізане, крона дерева почала відростати та є вже вищою за паркан (а.с.22-23 т.2).
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідачка без погодження з сусідами, в порушення будівельних, санітарних та пожежних норм, самовільно на межі домоволодіння побудувала стаціонарні металоконструкції навісу розміром 7х4 метри, висотою 3 метри, під яким на постійній основі влаштовано відкриту стоянку для вантажного автомобілю ГАЗ «Газель». Позивачка зазначає, що побудований навіс перевищує висоту даху будинку та повністю перекриває два вікна. Крім цього, відстань від навісу до вікон її будинку становить менше 10 метрів, що є порушення вимог ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудови міських і сільських поселень» та СНиП 2.07.01-89*. Поряд з навісом відповідачами посаджене дерево грецького горіху, яке також затемнює та перекриває вікна належного їй будинку, являє загрозою для будівлі дому, який збудований без фундаменту, оскільки його крона та коренева система може сягати 20 метрів, що в майбутньому може призвести до руйнування всього будинку. Також, в результаті проведеної реконструкції домоволодіння по АДРЕСА_2 , без наявності дозволів на будівництво, згоди сусідів та членів територіальної громади, за рахунок земель загального користування по АДРЕСА_2 відповідачкою ОСОБА_2 в порушення будівельних, санітарних та пожежних норм побудована капітальна споруда паркану, чим створено перешкоди для вільного проїзду вантажної та спеціальної техніки. Капітальний залізобетонний фундамент паркану самовільно побудовані на території охоронної зони повітряної лінії електропередачі напругою до 1 кв, що постійно створює загрозу життю членів територіальної громади. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самочинно збудований металевий навіс, знести фундамент з бетону, залишений після перенесення паркану, ліквідувати дерево грецького горіху, розташованого біля спільної межі по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2020 року оскаржується позивачкою лише в частині відмови у задоволенні позову щодо знесення металевого навісу і у частині відмови ліквідувати дерево грецького горіху; в іншій частині (відмова у знесенні конструкцій бетонного фундаменту) рішення суду позивачкою не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Власники земельних ділянок, крім інших обов`язків, зобов`язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства.
Статтею 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст.ст.103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Сторони не заперечують, що на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить відповідачам, вздовж спільної межі домоволодінь було розташовано металевий навіс (а.с.98 т.1). Крім того, на відстані від суміжної межі росло дерево горіху (а.с.113 т.1).
Згідно наданої представником відповідача фотографії ( а.с. 168 т.2) з зображенням частини території домоволодіння АДРЕСА_2 , яка межує з домоволодінням АДРЕСА_1 , встановлено, що навіс вздовж спільної межі домоволодінь демонтований, після демонтажу навісу залишилось декілька металевих опор із профільної труби, які також частково розібрані. Висота опор нижча за висоту паркану. На певній відстані від спільної межі домоволодінь росте дерево горіху. Відповідачами була зрізана крона дерева; висота стовбура – 1 м.10 см. Стовбур дерева дав пагони.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала, що металеві опори, які залишилися після демонтажу навісу на території домоволодінням АДРЕСА_2 , повністю перекривають вікна її домоволодіння. А питання ліквідації дерева горіху, яке не відповідає ДБН, наразі не вирішено.
Згідно зі статтею 105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.
Відповідно до частини другої статті 109 ЗК України кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України також передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до п. 33 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та юридичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи свідчать про те, що відповідачі в добровільному порядку демонтували металевий навіс шляхом розібрання покрівлі та частково опор (а.с.168 т.2).
При цьому позивачем не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, що розташовані на території домоволодіння АДРЕСА_2 опори із профільних труб, будь-яким чином порушують права позивача. Профільні труби висотою нижче паркану та не затіняють вікна будинку позивачки.
Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження руйнівного впливу коріння дерева горіху на будівельні конструкції належної їй частини будинку, а також порушення інсоляції у її будинку.
Колегія суддів зауважує, що захисту підлягають тільки порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Заява позивачки про зміну рішення суду в частині судових витрат, судом не приймається. Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні, оскільки апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 21.04.2021 року.