ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2021 р.           Справа№ 911/1931/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Майданевича А.Г. 
 
секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.04.2021 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України

на рішення          Господарського суду Київської області 
від                               26.11.2020 (повний текст складено – 07.12.2020) 
у справі                    №911/1931/20 (суддя – Шевчук Н.Г.)

за позовом          Бази виробничо-технологічної комплектації
          Національної гвардії України 
до          Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтертрейдплюс” 
про          стягнення 291 166,22 грн штрафних санкцій за договором
          підряду на капітальне будівництво №58 від 07.06.2017

В С Т А Н О В И В:

База виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдплюс" (надалі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 291 166, 22 грн, з яких 169 639, 37 грн пеня та 121 526, 85 грн штраф за несвоєчасне виконання робіт за договором підряду на капітальне будівництво №58 від 07.06.2017 (надалі - Договір).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у грудні 2019 року за результатами проведення аудиту господарської діяльності Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України встановлено, що роботи з будівництва за вказаним договором відповідачем виконано невчасно, у зв`язку з чим останньому нараховано штрафні санкції.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначаючи про те, що прострочення виконання обумовлених Договором робіт відбулось внаслідок неналежного виконання позивачем зобов`язань в частині надання підряднику будівельного майданчика, передачі дозвільної документації та несвоєчасної оплати виконаних робіт з урахуванням досягнутих сторонами домовленостей у пунктах 3.2.1-3.2.4, 3.3.4 та 9.3 Договору.
Разом з відзивом відповідачем було подано клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача.
Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2020 у справі №911/1931/20 у позові відмовлено повністю.
Місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення взятих на себе зобов`язань за Договором в частині виконання робіт у строки, обумовлені Договором та Додатковими угодами до Договору. Відтак, вимогу позивача про стягнення штрафу визнано обґрунтованою в розмірі 121 526,85 грн, а заявлену до стягнення суму пені в розмірі 168 959, 35 грн, за перерахунком суду.
Однак, господарським судом першої інстанції враховано подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 у справі №911/1931/20 та стягнути з відповідача штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором підряду на капітальне будівництво №58 від 07.06.2017, а у разі встановлення обставин, що мають істотне значення для вирішення спору – змінити рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 у справі №911/1931/20. Судові витрати покласти на відповідача. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом не було належним чином враховано всіх обставин справи, у зв`язку із тим, що позивач не мав змоги під час розгляду справи, вчасно надати суду документи, на яких ґрунтується позов.
Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, з обґрунтуванням причин такого пропуску.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2021 апеляційну скаргу Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач)  - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 апеляційну скаргу Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 у справі №911/1931/20 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 6 551, 24 грн. 
18.02.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021, до якої останнім долучено докази сплати судового збору у розмірі 6 551, 24 грн (платіжне доручення №91 від 11.02.2021). 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення 
Відкрито апеляційне провадження у справі №911/1931/20 за апеляційною скаргою Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.03.2021.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не подав.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 клопотання скаржника про відкладення розгляду справи №911/1931/20 задоволено частково. Справу №911/1931/20 за апеляційною скаргою Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 відкладено на 20.04.2021
У судове засідання 20.04.2021 з`явився представник позивача, відповідач представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник позивача у судовому засіданні 20.04.2021 заявив усні клопотання:
- про відкладення розгляду справи, обґрунтовуючи тим, що останньому необхідний час для надання нових доказів;
- про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №922/436/20.
Колегія суддів заслухавши пояснення представника позивача щодо заявлених клопотань, вирішила відмовити в їх задоволенні, з огляду на наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
Слід зазначити, що за загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. При цьому, подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції.
Таким чином, користуючись правами суду першої інстанції в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом, Північним апеляційним господарським судом, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості й балансу інтересів, були досліджені документи на підтвердження доводів, подані позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.
В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Щодо клопотання позивача про зупинення апеляційного провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог. Аналогічну правову позицію наведено у п.3.16 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції”.
При цьому, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч. 4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 ЗУ “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого  рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від  27 вересня 2001 року).
Враховуючи вищенаведене у сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №922/4036/20.
Відтак, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи.
Так, у судовому засіданні 20.04.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 20.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 07.06.2017 між Базою виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдплюс" (Підрядник) укладено Договір підряду на капітальне будівництво №58 (Договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується за завдання замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений договором строк роботи з будівництва чотирьох 40-квартирних житлових будинків на території військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Вишгород, Київської області, четверта черга, перший пусковий комплекс - житловий будинок на 40 квартир (код за ДК 021:2015 - 45211000-9, будівництво багатоквартирних житлових та індивідуальних будинків) (далі - об`єкт будівництва або об`єкт) за такими характеристиками - житловий будинок з однією секцією на 40 квартир, загальною площею будівлі 2430 кв. м., загальною площею квартир у будинку 1809,92 кв. м., житловою площею квартир 1736,32 кв. м., а замовник зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати дозвільну документацію, а також затверджену в установленому порядку проектну документацію, прийняти закінчені роботи та оплатити їх (пункт 1.1 Договору).
Основні параметри, склад та обсяги робіт, які є предметом договору, визначаються проектно-кошторисною документацією об`єкта будівництва (пунктом 1.2 Договору).
Відповідно до пункту 1.3 Договору роботи, що є предметом цього Договору, виконуються поетапно відповідно до наданих замовником завдань, а також календарного графіка виконання робіт (Додаток 1), який є невід`ємною частиною Договору.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що ціна робіт за Договором є динамічною та становить 15 214 898, 00 грн без ПДВ, з яких за рахунок бюджетних асигнувань 2017 року – 11 000 000, 00 грн без ПДВ та при наявності бюджетних асигнувань на 2018 рік – 4 217 898, 00 грн без ПДВ.
Як передбачено пунктом 2.6 Договору обсяг робіт на поточний рік може бути збільшений залежно від фактичного фінансування.
Розділом 3 Договору підряду встановлені права та обов`язки сторін, згідно якого:
- замовник має право відмовитися від прийняття закінчених робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість їх використання відповідно до мети, зазначеної у проектній документації та Договорі, і не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою (пункт 3.1.1 Договору);
- замовник має право вносити зміни та уточнення показників до планів фінансування на поточний рік після надходження або уточнення документів та рішень від головного розпорядника бюджетних коштів, які впливають на показники планів графіків виконання робіт, про що повідомляти підрядника за 10 днів до моменту внесення вказаних змін (пункт 3.1.10 Договору);
- замовник зобов`язаний передати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), дозвільну, проектно-кошторисну та іншу документацію відповідно до умов Договору (пункт 3.2.1 Договору);
- замовник зобов`язаний прийняти в установленому порядку та оплатити виконані роботи (пункт 3.2.3 Договору);
- замовник зобов`язаний негайно повідомити підрядника про виявлені недоліки в роботі (пункт 3.2.6 Договору);
- підрядник має право зупиняти роботи у разі невиконання замовником своїх зобов`язань за договором, що призвело до ускладнення або до неможливості проведення підрядником робіт (пункт 3.3.4 Договору);
- підрядник зобов`язаний, розпочати виконання робіт у строк, що визначений п. 4.1. Договору (пункт 3.4.1 Договору);
- підрядник зобов`язаний виконати будівельно-монтажні роботи, придбати обладнання та виконати його монтаж у термін, визначений цим Договором (пункт 3.4.4 Договору);
- підрядник зобов`язаний виконати з використанням власних ресурсів та у встановлені строки роботи, які є предметом Договору (пункт 3.4.7 Договору);
- підрядник зобов`язаний передати замовнику у порядку, передбаченому законодавством та Договором підряду, закінчені роботи (об`єкт будівництва) (пункт 3.4.13 Договору);
- підрядник зобов`язаний забезпечити ведення та передачу замовнику в установленому порядку документів про виконання Договору (пункт 3.4.14 Договору);
- підрядник зобов`язаний у порядку, передбаченому Договором за актами, передати замовнику виконані роботи (пункт 3.4.26 Договору).
Пунктами 4.1 та 4.2 Договору визначено, що підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт з моменту передачі останньому за актом приймання-передачі будівельного майданчика (фронту робіт), дозвільної документації, а також затвердженої у встановленому порядку проектної документації; після завершення виконання робіт підрядник зобов`язується письмово повідомити замовника про готовність об`єкта до введення в експлуатацію.
Відповідно до пункту 4.3 Договору роботи, які є предметом Договору, згідно затвердженого плану фінансування об`єкта повинні бути виконані та передані підрядником замовнику за актами приймання-передачі (КБ-2в) не пізніше 25 грудня 2017 року.
У пункті 4.4 Договору сторони погодили, що загальний строк виконання підрядником робіт за Договором передбачений календарним графіком виконання робіт (Додаток 1) відповідно до п. 4.1. цього Договору.
Пунктом 4.5 Договору погоджено, що сторони можуть домовитись про продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо виконання робіт у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки замовником фінансування за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в Договорі.
Згідно з пунктом 6.1 Договору підрядник повинен виконати передбачені цим Договором роботи, якість яких повинна відповідати державним будівельним нормам і стандартам України.
Відповідно до пункту 8.1 Договору замовник передає підряднику на період будівництва і до його закінчення будівельний майданчик (фронт робіт), про що сторонами підписується Акт приймання-передачі будівельного майданчика (Додаток №4).
Пунктом 8.12 Договору передбачено, що підрядник зобов`язаний письмово повідомляти замовника про закінчення етапів робіт.
Згідно з пунктом 8.13 Договору підрядник зобов`язаний звільнити будівельний майданчик після завершення робіт (очистити від сміття, тимчасових споруд, приміщень, тощо). Якщо підрядник не виконає зазначені зобов`язання, замовник після попередження підрядника може звільнити будівельний майданчик своїми силами або із залученням третіх осіб. Витрати замовника, пов`язані з виконанням зазначених робіт, компенсуються підрядником.
Пунктами 9.1, 9.2 Договору визначено, що розрахунки за виконані підрядником роботи, які складають предмет цього Договору, здійснюються шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок підрядника платежами в межах не більше як 95 відсотків їх загальної вартості за Договором; 5% договірної ціни замовник сплачує підряднику після виконання робіт за Договором в повному обсязі та введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
Відповідно до пункту 9.3 Договору розрахунки за виконані підрядником роботи здійснюються виходячи з об`ємів виконаних робіт, їх вартості на підставі наданих підрядником актів КБ-2в з накладними на матеріали (видатковими накладними) та довідки КБ-3 у строк протягом 10 робочих днів з моменту прийняття фактично виконаних робіт замовником. Акти виконаних робіт повинні надаватися підрядником з усіма виконавчими та підтверджуючими документами.
За умовами пунктів 9.5, 9.6 Договору замовник приймає у підрядника виконані роботи шляхом підписання акту приймання-здачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3).
По закінченню всього комплексу робіт підрядник направляє замовнику загальний акт приймання-здачі виконаних робіт. В акті зазначається перелік робіт, виконання яких підтверджується актами за формами КБ-2в, КБ-3.
У разі підписання документів, що підтверджують виконання робіт, та відсутності зауважень до виконаних робіт такі роботи вважаються виконаними з дня отримання таких документів (пункт 9.8 Договору).
Відповідно до пункту 9.13 Договору у разі відсутності у приймальної комісії замовника зауважень стосовно об`єкта будівництва роботи вважаються закінченими в день надсилання підрядником замовнику повідомлення щодо готовності об`єкта до введення в експлуатацію.
Згідно з пунктом 12.4 Договору порушення зобов`язань за Договором є підставою для застосування господарських, штрафних санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором крім випадків, передбачених цим Договором.
Пунктом 12.7 Договору встановлено, що за перевищення передбачених календарним графіком та Договором строків виконання робіт підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотків вартості робіт, з яких допущено прострочено виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.
Договір набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін та діє до 25.12.2018, але в будь-якому випадку до виконання сторонами зобов`язань за Договором у повному обсязі (пункт 19.1 Договору).
Відповідно до пункту 19.3 Договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мали місце під час виконання Договору.
Пунктом 21.9 Договору передбачено, що всі зміни та доповнення до договору оформлюються додатковими угодами в письмовій формі.
Разом з тим до Договору підряду між сторонами узгоджено та підписано Календарний графік виконання робіт (Додаток № 1), План фінансування робіт (Додаток № 2), Акт прийому-передачі будівельного майданчика (Додаток № 4), Акт приймання-передачі проектної документації (Додаток № 5), Протокол погодження розміру договірної ціни (Додаток № 6).
13.12.2017 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до якої сторони зокрема дійшли згоди викласти пункт 2.1 Договору в новій редакції: "ціна робіт за договором є динамічною та становить 15 217 898, 00 грн без ПДВ, з них: за рахунок бюджетних асигнувань 2017 року – 10 760 464, 96 грн без ПДВ; при наявності бюджетних асигнувань на 2018 рік – 4 457 433, 04 грн без ПДВ".
Пункти 3.4.3, 3.1.11 Договору виключити.
Пункт 19.1 Договору викласти в наступній редакції: "Договір набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до виконання сторонами зобов`язань за договором у повному обсязі".
Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди №1 до Договору сторони погодили те, що Договірна ціна (Додаток 3 договору), План фінансування будівництва (Додаток 2 договору) та календарний графік виконання робіт (Додаток 1 договору) є такими, що втратили чинність. Узгоджені відповідно до даної додаткової угоди Договірна ціна, План фінансування та Календарний графік виконання робіт (додаються) набувають чинності з моменту підписання цієї додаткової угоди уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін.
Інші умови Договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними в попередній редакції, і сторони підтверджують свої зобов`язання.
Дана Додаткова угода №1 до Договору підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відповідними печатками.
25.01.2018 сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору, згідно умов якої сторони дійшли згоди щодо зміни ціни робіт за договором, яка є динамічною та становить 15 217 898, 00 грн без ПДВ, з них: за рахунок бюджетних асигнувань 2017 року – 10 760 464, 96 грн без ПДВ; при наявності бюджетних асигнувань на 2018 рік – 4 457 433, 04 грн без ПДВ, у зв`язку з чим узгодили, що календарний графік виконання робіт (Додаток 1 договору) та План фінансування (Додаток 2 договору) є такими, що втратили чинність. Узгоджені цією додатковою угодою Календарний графік виконання робіт та План фінансування (додаються) набирають чинності з моменту підписання цієї Додаткової угоди уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін.
Інші умови договору, не змінено цією додатковою угодою, залишаються чинними в попередній редакції, і сторони підтверджують свої зобов`язання.
Дана Додаткова угода №2 до Договору підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відповідними печатками.
04.04.2018 сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору, в якій сторони дійшли згоди уточнити окремі умови договору, а саме пункт 2.3 Договору викласти в наступній редакції: "при визначенні вартості робіт сторони керуються правилами визначення вартості будівництва (ДСТУ Б Д.1.1-1:2013), затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №293 від 05.07.2013 з наступними змінами та доповненнями, Порядком розрахунку розміру кошторисної заробітної плати, який враховується при визначенні вартості будівництва об`єктів затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №281 від 20.10.2016, а також Настановою щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва (ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013), затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №405 від 27.08.2013 з наступними змінами і доповненнями, іншими нормативно-правовими актами, національними стандартами України та умовами договору".
Пункт 2.4 Договору доповнити після абз. 6 новим абз. 7 такого змісту: "істотного зростання після укладення Договору цін на ресурси, які забезпечує підрядник, а також послуг, що надаються йому третіми особами". У зв`язку з цим абз. 7 вважати абз. 8.
Розділ 2 Договору доповнити пунктом 2.8 такого змісту: "уточнення розміру договірної ціни можливо за згодою сторін і з урахуванням вимог чинного законодавства. Уточнення динамічної договірної ціни здійснюється на підставі обґрунтованих розрахунків Підрядника, виходячи з мінімальної вартості матеріально-технічних ресурсів, що склалася на момент уточнення та оформлюється сторонами шляхом укладення додаткових угод".
Інші умови договору, не змінено цією додатковою угодою, залишаються чинними в попередній редакції, і сторони підтверджують свої зобов`язання.
Дана Додаткова угода № 3 до Договору підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відповідними печатками.
Позивач зазначає, що на виконання умов Договору підряду останній передав, а відповідач прийняв на період будівництва будівельний майданчик площею 0,25 га, даний акт підписано уповноваженими представниками та скріплено відповідними печатками позивача, відповідача та землекористувача.
На підставі декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої у відділі держвного архітектурно-будівельного контролю Вишгородської міської ради за № КС083171604894 від 09.06.2017, відповідач набув право на виконання робіт по об`єкту будівництва.
На виконання умов Договору відповідачем виконано роботи, які є предметом даного Договору, що підтверджується відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, зокрема, №4 від 01.11.2017, №5 від 15.11.2017, №6 від 12.12.2017, №8 від 21.12.2017, №10 від 21.12.2017, №24 від 18.06.2018, №25 від 19.07.2018, №26 від 19.07.2018, №28 від 05.09.2018, які підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, скріплені відповідними печатками та не містять зауважень щодо якості та строків виконання робіт.
Позивачем зі своєї сторони на виконання умов Договору було здійснено оплату виконаних робіт, що підтверджується виписками з системи дистанційного обслуговування клієнтів Державної казначейської служби України, зокрема, від 02.11.2017 на суму 1 294 827, 00 грн, від 17.11.2017 на суму 643 534, 00 грн, від 13.12.2017 на суму 1 415 458, 98 грн, від 22.12.2017 на суму 3 436 623, 18 грн, від 19.06.2018 на суму 1 078 239, 09 грн, від 20.07.2018 на суму 569 235, 88 грн, від 03.09.2018 на суму 340 644, 78 грн, від 06.09.2018 на суму 840 785, 06 грн.
Крім того, позивач зазначає, що згідно погодженого Міністерством внутрішніх справ України дозволу №46 від 06.06.2017 на включення попередньої оплати до проекту договору відповідачу надано кошти попередньої оплати у розмірі 3 300 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №247 від 14.06.2017 та №328 від 05.07.2017.
Сертифікатом серії КС №162190651664 від 06.03.2019 засвідчено відповідність закінченого будівництва проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Сертифікат видано на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 31.01.2019.
Вважаючи, що відповідачем порушено умови Договору в частині своєчасного виконання робіт, які є предметом договору, позивачем було направлено лист №83/346 від 17.04.2020 з претензією №2 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасне виконання робіт, в якій останній зазначив, що у зв`язку з порушенням умов Договору в частині завершення виконання робіт відповідач повинен сплатити грошові кошти у розмірі 291 166, 22 грн.
Відповіді на вказану претензію чи доказів сплати грошових коштів у розмірі 291 166, 22 грн матеріали справи не містять.
У зв`язку із невиконанням відповідачем визначеної у претензії вимоги щодо сплати штрафу та пені за прострочення виконання робіт у розмірі 291 166, 22 грн позивач звернувся із відповідним позовом до господарського суду.
Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, однак встановив відсутність підстав для їх задоволення, оскільки врахував подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на застосування строку позовної давності, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань, що згідно із ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно із ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Статтею 846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий строк виконання конкретного виду робіт обумовлений календарним графіком, який змінювався та узгоджувався сторонами Додатковими угодами №1 та №2 до Договору, таким чином роботи за Договором відповідачем мали бути виконані у строки, визначені Додатком №1 до Договору, з урахуванням остаточних строків виконання робіт за Договором, узгоджених у календарному графіку виконання робіт, який є Додатком №1 до Додаткової угоди №2 від 25.01.2018 до Договору.
Умовами Договору визначено, що замовник приймає у підрядника виконані роботи шляхом підписання акту виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (типової форми КБ-2в, КБ-3), а замовник підписує акт виконаних робіт і оплачує його вартість (пункти 9.5, 9.6 Договору).
Статтею 853 ЦК України передбачений обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач прострочив виконання певних видів робіт, передбачених Договором, з урахуванням підписаних сторонами Додаткових угод, що підтверджується актами приймання виконання робіт:
- за Актом №4 від 01.11.2017 – укладення перемичок, улаштування перекриття третього поверху, які згідно календарного графіку мали бути виконані по 16.10.2017 та 26.10.2017;
- за Актом №5 від 15.11.2017 – укладення перемичок, які згідно календарного графіку мали бути виконані по 16.10.2017;
- за Актом №6 від 12.12.2017 – утеплення покрівлі, заповнення віконних прорізів, які згідно календарного графіку мали бути виконані по 30.11.2017 та 23.11.2017;
- за Актом №8 від 21.12.2017 – улаштування внутрішнього водопроводу і каналізації, які згідно календарного графіку мали бути виконані по 13.12.2017;
- за Актом №10 від 21.12.2017 – мурування міжквартирних стін і перегородок, укладання перемичок, які згідно календарного графіку мали бути виконані по 16.11.2017 та 16.10.2017;
- за Актом №24 від 18.06.2018 – штукатурні роботи стін, утеплення фасаду плитами з армуванням, які з урахуванням внесених Додатковою угодою №2 від 25.01.2018 змін, мали бути виконані по 02.06.2018 та 15.04.2018;
- за Актом №25 від 19.07.2018 – штукатурні роботи стін, утеплення фасаду плитами з армуванням, облицювання поверхонь стін керамічними плитками, які з урахуванням внесених Додатковою угодою №2 від 25.01.2018 змін, мали бути виконані по 02.06.2018, 15.04.2018 та 07.04.2018;
- за Актом №26 від 19.07.2018 – благоустрій, які з урахуванням внесених Додатковою угодою №2 від 25.01.2018 змін, мали бути виконані по 28.04.2018;
- за Актом №28 від 05.09.2018 – влаштування стяжок, влаштування покриттів з лінолеуму, які з урахуванням внесених Додатковою угодою №2 від 25.01.2018 змін, мали бути виконані по 17.06.2018 та 15.05.2018.
Відповідно до пункту 9.8 Договору у разі підписання документів, що підтверджують виконання робіт, та відсутності зауважень до виконаних робіт, такі роботи вважаються виконаними з дня отримання таких документів.
Як вже зазначалось судом апеляційної інстанції, підписані між сторонами акти виконаних робіт не містять зауважень щодо якості виконання робіт.
Водночас, оскільки матеріали справи не містять доказів передачі Актів виконаних робіт №№4-6, 8, 10, 24-26, 28 на узгодження позивачу, а сторонами таких доказів не надано, судова колегія вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що датою виконання робіт визначено, виходячи із дат, зазначених у наведених Актах.
Відповідно до частин першої та сьомої статті 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним; одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За змістом статей 525-527 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
З урахуванням наведенного вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем допущено порушення взятих на себе зобов`язань за Договором в частині виконання робіт у строки, обумовлені Договором та Додатковими угодами до Договору.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1ст. 230 ГК України).
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частин другої та шостої статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. 
У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, за порушення строків виконання зобов`язання - пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Згідно з пунктом 12.7 Договору за перевищення передбачених календарним графіком та Договором строків виконання робіт підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотків вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.
Колегія суддів перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок заявленої до стягнення суми пені за порушення строків виконання робіт погоджується з тим, що позивачем допущено арифметичну помилку при розрахунку пені за актом №24 від 18.06.2018, у зв`язку з чим обґрунтованими є вимоги про стягнення пені в розмірі 168 959, 35 грн.
В свою чергу, оскільки відповідачем допущено порушення строків виконання робіт за Договором понад 30 календарних днів, вимоги про стягнення штрафу є обґрунтованими в розмірі 121 526, 85 грн.
Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір штрафних санкцій відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття оскаржуваного рішення доказів сплати відповідач не надав, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини.
Однак, як вбачається з матеріалів справи господарським судом першої інстанції враховано подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності.
За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Разом із тим положеннями частини шостої статті 232 Господарського кодексу України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Таким чином, положення глави 19 Цивільного кодексу України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, а тому:
1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;
2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.
Слід зазначити, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Як вбачається з позовної заяви позивача, остання була направлена до господарського суду засобами поштового зв`язку 03.07.2020, відтак, здійснені позивачем нарахування пені та штрафу до 03.07.2019, здійснені поза межами річного строку.
Беручи до уваги період по останньому акту (№28 від 05.09.2018), період нарахування позивачем визначений з 18.06.2018 по 05.09.2018 не входить в межі річного строку на право звернення до суду.
Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення штрафу та пені заявлено з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
При цьому, посилання позивача, викладені у заяві щодо поновлення строку на звернення до суду (позовної давності) щодо захисту порушених прав на те, що останньому стало відомо про несвоєчасне виконання відповідачем робіт з будівництва за Договором в грудні 2019 року за результатами проведення аудиту господарської діяльності Бази ВТК та твердження стосовно переривання перебігу строку позовної давності судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки є безпідставними та необґрунтованими. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для застосування строку позовної давності відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.
Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, відтак не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 у справі №911/1931/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України – без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 у справі №911/1931/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 у справі №911/1931/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Базою виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України.
4. Матеріали справи №911/1931/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 29.04.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                А.Г. Майданевич