Постанова
Іменем  України
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 359/7538/18
провадження № 61-18556св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,  
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,
третя особа - Первинна профспілкова організація управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Желепи О. В.,  Олійника В. І.,
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - ДП «Украерорух») про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивований тим, що з 2014 року позивач працював на різних посадах у службі безпеки ДП «Украерорух», з 2015 року - на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух».
27 жовтня 2017 року наказом ДП «Украерорух» № 799/о його було звільнено з роботи з 30 жовтня 2017 за скороченням штату (пункт 1 статті 40 КЗпП України).
11 червня 2018 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 359/9332/17 (провадження №2/359/842/2018), залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2018 року, його позов до ДП «Украерорух» про поновлення на роботі було задоволено повністю. Рішення суду підлягало негайному виконанню в частині поновлення на роботі.
12 червня 2018 року наказом ДП «Украерорух» № 504/о його поновлено на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух», з наказом він ознайомлений 13 червня 2018 року.
13 червня 2018 року наказом ДП «Украерорух»  № 328 «Про виключення посади» у зв`язку зі збільшенням обсягу завдань та зміною функцій служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух» виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух» та в цей же день листом № 1-26.7-2737 позивач попереджений про виключення посади на підставі наказу ДП «Украерорух» від 13 червня 2018 року № 328 «Про виключення посади» та про подальше розірвання трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Позивач звертає увагу, що вказаним наказом виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух», тоді як він займав раніше та був поновлений на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух». Посади «начальник служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух» не існує та не існувало.
27 лютого 2018 року за № 2.2.2-11-3 на підставі наказу ДП «Украерорух» від 31 січня 2018 року № 43 «Про введення в дію оновленої організаційної структури та штатного розпису керівного складу Украероруху» введено в дію оновлену організаційну структуру в якій знову створено службу безпеки ДП «Украерорух» та введено посаду начальника служби безпеки.
Приймаючи рішення про звільнення позивача через скорочення посади, відповідач не дотримався вимог частини другої статті 40 КЗпП України та частини другої статті 49-2 КЗпП України, відповідно до яких звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Просив:
скасувати наказ ДП «Украерорух» від 13 червня 2018 року № 328 «Про виключення посади» начальника служби безпеки апарату управління Украероруху; 
скасувати наказ ДП «Украерорух» від 23 серпня 2018 року № 801/о в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з 23 серпня 2018 року за скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України; 
поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух»; 
стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи  з 27 серпня 2018 року із розрахунку середньоденної заробітної плати 2 927,79 грн по час фактичного поновлення на роботі в сумі 102 472,65 грн, станом на 12 жовтня 2018 року та в сумі 2 927,79 грн за кожний наступний робочий день вимушеного прогулу.
Короткий зміст судових рішень 
Справа неодноразово переглядалася судами.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області  від 29 січня 2019 року позов задоволено.
Скасовано наказ ДП «Украерорух» від 13 червня 2018 року № 328 «Про виключення посади» начальника служби безпеки апарату управління Украероруху.
Скасовано наказ ДП «Украерорух» від 23 серпня 2018 року № 801/о в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з 23 серпня 2018 року за скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух».
Стягнуто з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 серпня 2018 року до 29 січня 2019 року включно в розмірі 316 201,32 грн утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, визначеному Податковим кодексом України.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення                     ОСОБА_1 із займаної посади начальника служби безпеки здійснено відповідачем з порушенням вимог частин першої та другої статті 40 КЗпП України та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки, будучи поновленим на раніше займану посаду начальника служби безпеки ДП «Украерорух» в порядку частини сьомої статті 235 КЗпП України на підставі рішення суду, яке  набрало законної сили, відповідач на наступний день постановив наказ про скорочення посади, яка мала бути введена до штатного розпису у зв`язку з видачею наказу про поновлення позивача на роботі. Роботодавець не вжив заходів, визначених пунктом 6 частини першої статті 40 КЗпП України щодо залишення позивача на раніше займаній посаді та не усунув встановлених судовим рішенням порушень вимог трудового законодавства щодо переведення позивача на посаду начальника служби авіаційної безпеки. Крім того, суд першої інстанції послався на відсутність повноважень в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань Гомболевського С. Є. на підписання наказу від 13 червня 2018 року № 328 та начальника департаменту персоналу Украероруху Єрошкіної А. В. - на підписання від імені роботодавця подання до виборного органу первинної профспілкової організації про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року касаційну скаргу ДП «Украерорух»  задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції виходив з того, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Апеляційний суд, не перевіривши належним чином, чи є посада начальника служби безпеки ДП «Украерорух» та начальника служби безпеки апарату управління Украероруху однією й тією ж посадою (з огляду на наказ від 12 червня 2018 року № 327 «Про включення посади» та зміст попередження про виключення посади від 13 червня 2018 року № 1-26.7-2737, яким позивачу повідомлено, що відповідно до вказаного наказу посада начальника служби безпеки Украероруху (код посади 1226.2) буде виключена зі штатного розпису з 14 серпня 2018 року), дійшов передчасного висновку про те, що вказані посади є різними, а тому наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, залишив поза увагою наявність у матеріалах справи довіреності № 1-20-2564, виданої 31 травня 2018 року ДП «Украерорух» на ім`я в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань Гомболевського С. Є. з переліком певних службових повноважень. Вказана довіреність не була судом належним чином вивчена та досліджена, що зробило передчасним висновок про відсутність у в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань Украероруху Гомболевським С. Є. повноважень щодо внесення змін до штатного розпису. Суд апеляційної інстанції не перевірив, чи були запропоновані позивачеві всі вакантні посади на підприємстві або на інших структурних підрозділах підприємства та чи може позивач, враховуючи його спеціальність, займати такі посади, чи мали у відповідача місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу ДП «Украерорух» залишено без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим,  що відповідачем при звільненні позивача з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допущено порушення порядку звільнення, оскільки позивача було звільнено в зв`язку із виключенням його посади із штатного розпису підприємства, натомість з матеріалів справи вбачається, що із штатного розпису підприємства було виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління Украероруху, яку позивач ОСОБА_1 не обіймав, оскільки був поновлений на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух» згідно наказу від 12 червня 2018 року № 504/о. При цьому жодних доказів переведення позивача на посаду, яку було виключено зі штатного розпису згідно наказу від 13 червня 2018 року № 328, чи доказів того, що зі штатного розпису було виключено саме посаду начальника служби безпеки ДП «Украерорух», на яку був поновлений позивач, відповідачем суду надано не було.
Оскільки відповідачем належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту проведення на підприємстві змін в організації виробництва і праці шляхом виключення зі штатного розпису посади, на яку було поновлено позивача, суду не надано, звільнення позивача проведено з порушенням пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яка обумовлює можливість розірвання трудового договору власником або уповноваженим ним органом лише випадками змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Враховуючи те, що позивачем доведено факт звільнення його без законної підстави, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про поновлення його на попередній роботі із скасуванням відповідних наказів роботодавця та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У грудні 2020 року ДП «Украерорух»  подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну  скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме, не досліджено належним чином документи, що були надані відповідачем та стосувались змін в організації виробництва і праці (а саме, скорочення працівників), не надано належної оцінки документам, що підтверджували факт того, що посада начальника служби безпеки ДП «Украерорух» та посада начальника  служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух» є однією і тією ж посадою, не взято  до уваги той факт, що позивач не надав доказів того, що він відповідав кваліфікаційним вимогам до посади начальника служби безпеки ДП «Украерорух», рішення щодо його відповідності даній посаді було прийнято судом внаслідок припущень, що є недопустимим при постановленні рішення. Судом не взято до уваги постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 359/8899//17 та постанови Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17. Без волевиявлення на те самого позивача ДП «Украерорух»  не міг за власною ініціативи перевести його на іншу посаду.
Позиція інших учасників справи
У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року без змін,  касаційну скаргу залишити без задоволення.
Відзив мотивований тим, що відповідач не довів обставин, на які він посилався. Відповідачем не надано документів про те, що посада начальника служби безпеки ДП «Украерорух» та посада начальника служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух» є тотожними. Посади начальника служби безпеки апарату управління Украероруху у ДП «Украерорух»  не існувало та не існує, існує посада начальника служби безпеки, на яку позивача було переведено на підстав наказу ДП «Украерорух» від 27 жовтня 2015 року № 535/о. Адміністрацією грубо порушено вимоги пункту 6 статті 40 КЗпП України та статті 43-1 КЗпП України
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 359/7538/18 та витребувано справу з суду першої інстанції.
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 14 січня 2021 року  зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 359/8899/17 та у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України). 
Фактичні обставини
Суди встановили, що ОСОБА_1 працював в ДП «Украерорух» з 12 серпня 2014 року, спочатку на посаді заступника начальника служби безпеки, в подальшому з 24 листопада 2014 року по 25 жовтня 2015 року включно - на посаді начальника відділу охорони та захисту активів Украероруху, а з 26 жовтня 2015 року по 30 жовтня 2017 року включно - на посаді начальника служби безпеки.
Наказом ДП «Украерорух» від 27 жовтня 2017 року № 799/о «З особового складу» ОСОБА_1 , начальника служби безпеки Украероруху, було звільнено з роботи 30 жовтня 2017 року за скороченням штату працівників пункт 1 статті 40 КЗпП України.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року у цивільній справі № 359/9332/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2018 року, задоволено позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі, скасовано наказ від 27 жовтня 2017 року № 799/о ДП «Украерорух» в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з 30 жовтня 2017 року за скороченням штату працівників, пункт 1 стаття 40 КЗпП України, та поновлено позивача на роботі на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух». Стягнуто з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 271 845,92 грн та 1 280 грн судових витрат. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.
Наказом т.в.о директора ДП «Украерорух» від 12 червня 2018 року № 504/о «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » було скасовано наказ ДП «Украерорух» від 27 жовтня 2017 року № 799/о «Про звільнення ОСОБА_1 з роботи за скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України» в частині звільнення; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби безпеки Украероруху з 30 жовтня 2017 року та вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що був допущений до роботи на посаді начальника служби безпеки Украероруху з 12 червня 2018 року. З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлений 13 червня 2018 року.
13 червня 2018 року в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань Гомболевським С. Є. видано наказ № 328 по ДП «Украерорух» «Про виключення посади», за змістом якого, у зв`язку зі збільшенням обсягу завдань та зміною функцій служби безпеки апарату управління Украероруху відповідно до діючої організаційної структури Украероруху, яка затверджена директором Украероруху 22 січня 2018 року, погоджена Міністерством інфраструктури України 24 січня 2018 року та введена в дію згідно з наказом Украероруху від 31 січня 2018 року            № 43 «Про введення в дію оновленої структури та штатного розпису керівного складу Украероруху», було виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління Украероруху, введену наказом ДП «Украерорух» від 12 червня 2018 року № 327 «Про включення посади», з 14 серпня 2018 року.
На підставі зазначеного наказу Украероруху від 13 червня 2018 року № 328 «Про виключення посади» 13 червня 2018 року о 17.40 годині начальнику служби безпеки Украероруху ОСОБА_1 було вручено «Попередження про виключення посади», датоване 13 червня 2018 року за № 1-26.7-2737, яким позивачу повідомлено, що відповідно до вказаного наказу посада начальника служби безпеки Украероруху (код посади 1226.2) буде виключена зі штатного розпису з 14 серпня 2018 року, та згідно з процедурою, передбаченою статтею 49-2 КЗпП України йому пропонуються вакантні посади в цілому по підприємству (перелік додається), а також поінформовано, що при відсутності відповідних посад, які б відповідали його кваліфікаційному рівню, або у випадку його відмови від переведення на будь-яку із запропонованих посад, трудовий договір із ним буде розірвано на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України.
07 серпня 2018 року начальник департаменту персоналу ДП «Украерорух» Єрошкіна А. В. звернулась до заступника профкому Первинної профспілкової організації апарату управління Украероруху з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Згідно з протоколом від 22 серпня 2018 року № 30-1 Первинної профспілкової організації апарату управління, за участі позивача ОСОБА_1 та його адвоката Бевза С. В., розглянуто вищевказане подання на дачу згоди на розірвання трудового договору з начальником служби безпеки Украероруху ОСОБА_1 на підставі наказу від 13 червня 2018 року № 328 про виключення посади начальника служби безпеки Украероруху зі штатного розпису з 14 серпня 2018 року, та вирішено, що адміністрацією підприємства виконані всі вимоги законодавства в частині дотримання умов та термінів доведення інформації до ОСОБА_1 , в зв`язку із чим надано згоду на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» Доценко О. А. від 23 серпня  2018 року № 801/о «З особового складу» ОСОБА_1 , начальника служби безпеки Украероруху, звільнено з роботи 23 серпня 2018 року за скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України (пункт 1 наказу). В наказі також зазначено про виплату ОСОБА_1 вихідної грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку на підставі статті 44 КЗпП України та грошової компенсації за 12 календарних днів невикористаної щомісячної відпустки. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений в цей же день - 23 серпня 2018 року.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
У постанові  Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 зазначено, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення».
Суди встановили,  що позивача було звільнено в зв`язку із виключенням його посади із штатного розпису підприємства. 
Відповідач наголошував, що посада, на яку повинен був бути поновлений позивач, була зайнята іншим працівником, тому на виконання рішення суду була введена у штат ще одна посада начальника служби безпеки, з метою виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.
Згідно пункту 6 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.
Якщо на посаді, на якій необхідно поновити працівника за рішенням суду, вже працює інший працівник, то цей інший працівник підлягає звільненню на підставі пункту 6 частини першої статті 40 КЗпП. Проте таке звільнення допускається лише якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга вищезазначеної статті).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
З матеріалів справи вбачається, що із штатного розпису підприємства було виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух», введену наказом ДП «Украерорух» від 12 червня 2018 року № 327 «Про включення посади», з 14 серпня 2018 року, яку позивач ОСОБА_1 не обіймав, оскільки був поновлений на посаду начальника служби безпеки ДП «Украерорух» згідно наказу від 12 червня 2018 року № 504/о. Доказів переведення позивача на посаду, яку було виключено зі штатного розпису згідно наказу від 13 червня 2018 року № 328, чи доказів того, що зі штатного розпису було виключено саме посаду начальника служби безпеки ДП «Украерорух», на яку був поновлений позивач, відповідачем суду надано не було.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що відповідачем було порушено порядок поновлення позивача на роботі за рішенням суду. За поясненням представника відповідача, підставою для скорочення посади, на яку було поновлено позивача було зайнятість іншою особою посади начальника служби безпеки, який призначений був на посаду після першого звільнення позивача.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що у ДП «Украерорух» не мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, оскільки штатні розписи апарату управління Украероруху введені в дію з 01 квітня 2018 року (станом на дату поновлення позивача) та з 03 вересня 2018 (після звільнення позивача) містять посаду начальника служби безпеки.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Ухвалюючи оскаржені судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що судові рішення в ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права та без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 359/8899/17 та у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишити без задоволення. 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                        В. І. Крат
 
Судді:                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                             І. О. Дундар
 
                                                                                                               Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                                    М. Ю. Тітов