Справа № 161/4716/21 	Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф. 	
Провадження № 22-ц/802/721/21  Категорія: 8 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 травня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів -   Матвійчук Л. В.,  Осіпука В. В., 
з участю: 
секретаря судового засідання – Губарик К.А.,
представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Ліпкевича Івана Володимировича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, яку мотивовала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який у встановленому порядку успадкував 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Решту 1/2 будинку він у встановленому законом порядку придбав у свого рідного брата на підставі договору купівлі-продажу.
Позивач стверджує, що наразі спірний будинок в цілому був проданий іншій особі – ОСОБА_3 , з чим вона не погоджується, оскільки вважає себе співвласником разом з ОСОБА_4 1/2 частини будинку, яку вони набули у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу.
ОСОБА_5 вказує, що має намір оскаржувати вищенаведені правочини в судовому порядку, подавши позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділу майна подружжя.
Посилаючись на вищевикладене, з метою збереження вказаного майна, заявник просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нього.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.
Забезпечено позов шляхом накладення арешту на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 886597107228. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Застосувано заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 5 000,00 грн та надати суду оригінал відповідного платіжного документу.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірний будинок, який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 886597107228, в тому числі й Ѕ його частин, ще до відчуження її апелянту належав ОСОБА_4 на праві особистої власності та до укладення шлюбу із заявницею.
На думку апелянта, судом не враховано, що, накладаючи арешт на Ѕ частину спірного будинку суд не з`ясував та не проаналізував майбутні позовні вимоги ОСОБА_5 , згідно з якими вона просить визнати за нею право власності на ј частину домоволодіння, а не на Ѕ , на яку накладено арешт, чим порушено право про співмірність. Звертає увагу також і на те, що, звертаючись із даною заявою, ОСОБА_5 не надала суду доказів того, що ОСОБА_3 має намір відчужити належний йому на праві власності спірний житловий будинок, або ж здійснює дії щодо такого відчуження.
У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки є завідомо безпідставною, а мотиви та підстави, в ній зазначені, є необґрунтованими, ухвалу суду слід залишити без змін. З приводу незгоди із накладенням арешту на Ѕ частину будинку представник заявника вказує на те, що ОСОБА_5 не заперечується факт належності Ѕ частини будинку ОСОБА_4 в порядку спадкування, однак щодо іншої Ѕ частини вона вважає її спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_5 вважає, що вона протиправно позбавлена права власності на нерухоме майно та існує реальна загроза подальшого відчуження вказаного будинковолодіння до моменту вирішення в судовому порядку правомірності укладення договору купівлі-продажу та поділу майна, а також відповідно і невиконання або ускладнення виконання майбутнього судового рішення.
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися судом про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви до подання позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця вказує на наявність спору щодо нерухомого майна, наявність підстав та необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту 1/2 спірного будинку, оскільки вказане унеможливить подальше відчуження цієї частки до вирішення судом майбутнього позову ОСОБА_5 про оскарження правочину купівлі-продажу від 17 грудня 2020 року та про поділ майна подружжя. Накладаючи арешт саме на 1/2 спірного будинку, суд врахував, що інша 1/2 будинку була набута ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що 03 листопада 1990 року між заявницею та ОСОБА_4 укладено шлюб, про що Луцьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області внесено актовий запис №20 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Станом на 10 липня 2020 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав повністю ОСОБА_4 . 
1/2 частку цього будинку останній набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а іншу 1/2 – на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2019 року.
Дані правочини вчинені з відома та згоди заявниці.
З матеріалів заяви слідує, що заочним рішенням суду шлюб між сторонами був розірваний ще 14 грудня 2018 року, про що заявниці стало відомо з вебсайту «Судова влада України» 12 березня 2021 року.
ОСОБА_5 в заяві вказує, що 17.12.2020 року вона дізналась від своєї дочки про те, що вказаний будинок відчужений ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_3 - батька його співмешканки ОСОБА_7 .
Окрім того, вона зазначає, що 12 березня 2021 року дізналась від своєї дочки про те, що 29.10.2019 року її малолітній син – ОСОБА_8 знятий з реєстрації місця проживання за даною адресою.
На думку заявниці, всі ці обставини свідчать про протиправне позбавлення її права власності на нерухоме майно.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Доводи апеляційної скарги про те, що захід забезпечення позову є неспівмірним з позовними вимогами, є безпідставними, оскільки судо було встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо визнання права власності на частину будинковолодіння та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.12.2020 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з приводу чого заявниця у 10-денний строк подала відповідний позов, який прийнятий судом.
Посилання заявника на порушення його прав накладенням арешту є необгрунтованими, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, вони застосовуються на час розгляду справи, при цьому, особа, яка заявила відповідну заяву, довела її обґрунтованість та співмірність зі своїми позовними вимогами.
Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову ОСОБА_5 , суд встановив співмірність вимог заяви про забезпечення позову з вимогами майбутньої позовної заяви, застосував зустрічне забезпечення та дійшов обґрунтованого висновку про її задоволення, оскільки невжиття вказаного виду забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість ухвали суду не впливають, то колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Ліпкевича Івана Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді: