П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/798/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
18 травня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В., 
позивача, представника відповідача,розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського обласного військового комісаріату, у якому просила:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не включення до підрахунку страхового стажу при призначенні пенсії за віком, періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, догляд за непрацездатною матір"ю, неправомірними.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії за віком з дати виникнення права на отримання пенсії за віком, з врахуванням періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, догляд за непрацездатною матір"ю.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити недоотриману з вини співробітників пенсійного фонду пенсію за віком з червня 2012 року по червень 2020 року у розмірі 27 775 гривень 68 копійок.
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на мою користь, збитки у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 10 250 (десять тисяч двісті п`ятдесят) гривень.
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на мою користь судові
В обґрунтування позову позивач зазначила що з 2012 року вона отримує пенсію за віком. Оскільки, на момент призначення пенсії за віком, за підрахунками співробітників пенсійного фонду її страховий стаж становив 31 рік 11 місяців 16 днів, то відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу було проведено обчислення розміру пенсії за віком, який становив 2000 грн. Однак, у подальшому їй стало відомо, що співробітники пенсійного фонду, в порушення норм діючого законодавства, не врахували до страхового стажу частину періоду догляду за непрацездатною матір`ю. За її заявою про перерахунок пенсії, ГУ ПФУ в Житомирській області зарахували до страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку період з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року і страховий стаж становить 35 років 9 місяців 16 днів. Після проведеного порахунку з 01.07.2020 року розмір пенсії становить 2289,33 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, Житомир, 10003, код ЄДРПОУ  13559341) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 19.06.2012 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 рок, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча шістнадцять) грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою неотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію заяви з усіма необхідними документами, тому  вважає, що дії Управління щодо обчислення пенсії ОСОБА_2 є правомірними.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач з 19.06.2012 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до поданої 20.02.2020 заяви, позивачу з 01.03.2020 проведено перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 Закону із додаванням страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку за період з 01.01.2005 по 30.11.2006, з 01.02.2007 по 31.12,2007 та з 01.01.2010 по 31.12.2010. Після проведеного перерахунку пенсії з 01.03.2020 страховий стаж становить 35 років 9 місяців 16 днів.
В серпні 2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, в якій просила провести перерахунок її пенсії з 2012 року із додаванням страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку за період з 01.01.2005 по 30.11.2006, з 01.02.2007 по 31.12,2007 та з 01.01.2010 по 31.12.2010.
Відповідач листом від 11.09.2020 №16067-15856/К-02/8-0600/20 відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку мотивуючи тим, що перерахунок пенсії здійснено відповідно до норм законодавства.
Вважаючи відмову відповідача у проведенні перерахунку пенсії необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції керуючись положеннями статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виходив в того, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до норм статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Питання, що пов`язані з пенсійним забезпеченням врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-1V), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
До стажу роботи зараховується також, зокрема є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;
Згідно з положеннями п.9 ст.11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Положеннями ст.48 Кодексу законів про працю України, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) визначено, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.
У відповідності до п.10 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 р. №637 (далі Порядок № 637) час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі, зокрема, акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду.
Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 р. №558, якою затверджено «Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (далі Порядок №558), непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.
Так, з матеріалів справи встановлено, що при призначені пенсії ОСОБА_1 з 19.06.2012 року не було зараховано до страхового стажу періоди з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, коли позивачка доглядала за непрацездатною матір`ю.
З матеріалів справи встановлено, що підставою не зарахування спірного стажу слугувало те, що органами соціального захисту населення вчасно не були подані звіти про відрахування страхових внесків за період з 2005 по 2012 роки, з огляду на що при розрахунку страхового стажу позивача при призначені пенсії у 2012 році не було включено всі періоди догляду позивачем за матір`ю.
Статтею 8 Закону №1058-IV громадяни України мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Статтею 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регламентована відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Системний аналіз вищезазначеного дозволяє дійти висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
У відповідності до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5), сформованого станом на 20.02.2020, міститься відмітка про сплату в спірний період з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року Управлінням праці та соціального захисту населення Ружинської райдержадміністрації (код страхувальника 03192649) страхових внесків.
Колегія суддів зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, позивач не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, з огляду на що колегія суддів вважає, що навіть наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи. У даному ж випадку, відповідно до форми ОК-5, страхові внески утримувались вчасно та перераховувалися відповідачеві.
Надаючи оцінку обставинам даної справи, судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа №144/669/17), від 20 березня 2019 року (справа №688/947/17) 12 вересня 2019 року у справі №489/2283/16-а (провадження №К/9901/18617/18), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Водночас, позивач не може бути позбавлений права на зарахування вказаного періоду догляду за собою з інвалідністю I групи до трудового стажу через вину страхувальника.
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при призначенні пенсії за віком 19.06.2012 року мали бути включені до страхового стажу позивача періоди догляду за непрацездатною матір`ю з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року.
Статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» регламентовано, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Аналогічна норма міститься у ч.2 ст.46 Закону України №1058.
З огляду на зазначене слідує, що рішення відповідача здійснити перерахунок пенсії, та в подальшому відкоригування стажу та сукми пенсії лише з 01.03.2020 р. враховуючи періоди з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, не відповідає вимогам Закону та підлягає захисту згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції, як право мирно володіти майном, а державний орган, який не дотримався своїх власних процедур, не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Таким чином, враховуючи, що дані правовідносини мають триваючий характер - з моменту призначення позивачу пенсії за віком 19.06.2012 та по 01.03.2020, при цьому самостійно суб`єктом владних повноважень допущені порушення усунуті не були, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року при призначенні позивачу пенсії та зобов`язанні відповідача здійснити з 19.06.2012 року перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу вищезазначених періодів, з урахуванням виплачених сум.
Щодо вимоги про розподіл судових витрат, то колегія судді не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині, з огляду на те, що рішення і цій частині ніким не оскаржується.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   18 травня 2021 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.