КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                Апеляційне провадження № 22-ц/824/4252/2021
                                    Справа 753/7446/20

 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем      України
 
23 квітня 2021 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Колесника О.М. в м. Київ 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позов мотивовано тим, що 08 жовтня 2004 року він зареєстрував шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , шлюб розірваний рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 березня 2009 року. Під час шлюбу народжено сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 01 червня 2018 року проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Після розірвання шлюбу дитина проживала з відповідачем, тому ним було виплачено кошти відповідачу у сумі 10000 доларів США, що еквівалентно 84200 грн. в рахунок оплати аліментів на утримання дитини до його повноліття. 
З 01 червня 2018 року дитина ОСОБА_1 після вступу на навчання до навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею імені І.Богуна проживає з ним і в основному знаходиться на його утриманні, проте відповідач належної участі в утриманні сина не приймає, що ставить сім`ю в скрутне матеріальне становище, її участь полягає тільки в придбанні, інколи, деякого одягу та взуття. ОСОБА_2 працює в Департаменті управління майном Національної поліції України, має регулярний і достатній дохід, є працездатною і інших осіб на утриманні не має, тому повинна надавати на утримання дитини у частці від доходу. 
Просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини від доходу щомісячно, починаючи з дати подання цього позову до суду, на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року в позові відмовлено.
 
Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом не зазначено, на підставі яких доказів він критично ставиться до факту проживання неповнолітнього ОСОБА_1 з батьком, і зазначив, що навчання дитини в ліцеї не позбавляє її соціальних зв`язків та не є підставою зняття з реєстрації місця проживання. 
Вказував, що суд не прийняв до уваги та не надав правової оцінки довідці навчального закладу № С-3/25 від 01 липня 2020 року, в якому зазначено кількість днів, під час яких неповнолітній ОСОБА_1 перебував за межами ліцею з поважних причин, а саме 386 днів, протягом яких ОСОБА_1 знаходився та проживав у батька, а отже саме батько витрачав кошти на життєві потреби дитини. Домашнє лікування у кількості 77 днів здійснювалось лікарем, адреса надання медичних послуг - АДРЕСА_1 , витрати на лікування здійснював заявник.
Вказував, що судом не прийнято до уваги зауваження батька відносно того, що одяг, який видає ліцей, є спеціальним військовим одягом і у цивільному житті підліток його не носить, а носить звичайний одяг, придбання якого віднесено на фінансові витрати батька.
Зазначив, що судом не враховано, що відповідач відповідно до довідки про доходи має сукупний річний дохід, не має інших дітей і тому зобов`язана фінансово приймати участь в житті дитини.
 
Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилалася на те, що апеляційна скарга є безпідставною і необґрунтованою, а оскаржуване рішення таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Вказувала, що змінила місце проживання в зв`язку з рішенням сина продовжувати навчання у Навчально-оздоровчому комплексі Київського військового ліцею ім. І.Богуна та переїхала до м. Києва, де проживає та працює на даний час, житлом не забезпечена, а отже тимчасово проживає в гуртожитку. Таким чином, її зв`язок з сином ніколи не припинявся, а те, що дитина навчається в ліцеї та проживає в спеціально обладнаному приміщенні ліцею, не надає права його батьку порушувати питання про стягнення з неї аліментів. Навчання ліцеїстів проходить за адресою АДРЕСА_2 , де ліцеїсти навчаються і постійно проживають у казармах, в тому числі і неповнолітній ОСОБА_1 , який знаходився на повному державному забезпеченні, оскільки проживає та харчувався у вказаному навчальному закладі. Згідно положення про військово-морський ліцей, ліцеїсти знаходяться на повному державному забезпеченні. 
Вважала, що посилання позивача про встановлення судом обставин щодо проживання неповнолітнього ОСОБА_1 з червня 2018 року з батьком є безпідставними та не відповідають дійсності.
Зазначала, що принаймні двічі на тиждень відвідує сина за місцем його навчання та проживання, купує йому необхідні речі, одяг та їжу, вихідні дні та свята проводять з сином разом, відвідують культурні заклади, займаються разом дозвіллям.
 
Позивачем ОСОБА_1 направлено відповідь на відзив на апеляційну скаргу, наводячи власні спростування доводів відповідача.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 08 жовтня 2004 року, згідно відмітки в паспорті ОСОБА_1 та свідоцтва про розірвання шлюбу, розірвання шлюбу зареєстровано 18 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шаргородського РУЮ Вінницької області (а. с. 6, 9, 11).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 18 грудня 2002 року (а. с. 6).
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої департаментом адміністративних послуг 04 червня 2018 року № 24249, за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 (а. с. 35).
На а. с. 12 знаходиться довідка про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної державної адміністрації від 10 лютого 2020 року, згідно якої місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою АДРЕСА_3 із 19 вересня 2006 року по теперішній час.
Згідно довідки навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею ім. Івана Богуна від 02 вересня 2020 року № 22, ліцеїст ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з червня 2018 року по червень 2020 року дійсно навчався у навчально-оздоровчому комплексі ліцею (а. с. 37).
Згідно довідки навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею ім. Івана Богуна від 10 вересня 2020 року № 620, ліцеїст ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у Київському військовому ліцеї ім. І.Богуна з 26 серпня 2020 року по теперішній час (а. с. 38).
На а. с. 59 знаходиться копія довідки навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею ім. Івана Богуна від 01 липня 2020 року № С-3/25 про те, що ліцеїст ОСОБА_1 перебував за межами навчально-оздоровчого комплексу з 18 червня 2018 року по теперішній час, а саме: під час чергового звільнення з розташування ліцею - 34 дні; під час канікулярної відпустки - 159 днів; під час знаходження на домашньому лікуванні - 77 днів; з 12 березня 2020 року знаходиться на карантині.
Згідно довідки навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею ім. Івана Богуна від 29 травня 2020 року № 90, ліцеїст ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в навчально-оздоровчому комплексі з 18 червня 2018 року, грошового забезпечення не отримує (а. с. 60).
На а. с. 67 - 68 знаходиться копія заяви ОСОБА_1 від 19 травня 2020 року на ім`я начальника КВЛ ім. І.Богуна про зарахування його кандидатом до вступу в Київський військовий ліцей ім. І.Богуна до 10 класу, та копія анкети вступника до ліцею, в якій зазначено місце реєстрації та фактичне місце проживання вступника – АДРЕСА_3 .
Згідно заяви ОСОБА_2 від 24 червня 2019 року, зареєстрованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поповою І.А. в реєстрі за № 1120, ОСОБА_2 надає згоду на тимчасову поїздку за кордон та відкриття візи своїй неповнолітній дитині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 8).
Згідно заяви ОСОБА_2 від 02 жовтня 2009 року, зареєстрованої приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області в реєстрі за № 2400, ОСОБА_5 підтвердила той факт, що з 08 жовтня 2004 року по 18 серпня 2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від спільного шлюбу у них є малолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб розірвано; від батька її малолітнього сина ОСОБА_1 нею в рахунок оплати аліментів на утримання дитини до його повноліття отримані гроші у сумі 10000 доларів США, що на день складання даної заяви еквівалентно 84200 грн.; в зв`язку з викладеним вона не має жодних матеріальних претензій до ОСОБА_1 щодо сплати аліментів до досягнення сином 18-річного віку (а. с. 14).
На а. с. 15 знаходиться копія довідки про доходи № 24, видана 27 квітня 2020 року Навчально-оздоровчим комплексом Київського військового ліцею ім. Івана Богуна про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у комплексі на денній формі навчання, форма навчання – безплатне, загальна сума доходу за період з 01 вересня 2019 року по 27 квітня 2020 року становить 0,00 грн., в тому числі 0,00 – грошове забезпечення, 0,00 грн. – компенсація норм харчування за період канікул; 0,00 – індексація грошового забезпечення.
На а. с. 58 знаходиться копія декларації № 0001-2166-АХ00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, дата подання декларації - 17 березня 2020 року; прізвище пацієнта - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довірена особа пацієнта - ОСОБА_6 , найменування медичного закладу - КНП “Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2” Дарницького району м. Києва за адресою м. Київ вул. Архітектора Вербицького 5.
На а. с. 83 - 84 знаходиться копія інформованої добровільної згоди пацієнта на проведення діагностики, лікування і на проведення операції та знеболення у НДСЛ “ОХМАТДИТ” від 10 листопада 2020 року, підписаної від імені матері ОСОБА_1 .
На а. с. 85 знаходиться дублікат квитанції АТ КБ “ПриватБанк” від 24 липня 2019 року, відправник ОСОБА_7 , одержувач ОСОБА_8 , сума 5000 грн., призначення платежу - від ОСОБА_1 , платник ОСОБА_7 .
На а. с. 86 знаходиться дублікат квитанції АТ КБ “ПриватБанк” від 20 грудня 2018 року, відправник ОСОБА_7 , одержувач ОСОБА_1 , сума 2000 грн., призначення платежу: переказ на картку, платник ОСОБА_7 .
На а. с. 88 - 97 знаходяться копії квитанцій Укргазбанку  платник ОСОБА_2 , про переказ коштів на картки НОМЕР_1 та 5168755904079254: від 15 березня 2020 року - на суму 500 грн., від 15 квітня 2020 року - на суму 500 грн., від 14 травня 2020 року - на суму 500 грн., від 01 червня 2020 року - на суму 300 грн., від 09 червня 2020 року - на суму 300 грн., від 10 червня 2020 року - на суму 300 грн., від 27 червня 2020 року - на суму 1000 грн., від 29 серпня 2020 року - на суму 300 грн.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
                                          
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відмовляючи в позові  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із того, що до вступу до навчального закладу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 , а з вересня 2018 року дитина є ліцеїстом Київського військового ліцею ім. І.Богуна, проживає в спеціально обладнаному приміщенні ліцею, а не з позивачем, харчуванням, речовим майном, медичною допомогою забезпечується за рахунок держави, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини відсутні.За таких обставин суд першої інстанції критично оцінив твердження позивача, що ОСОБА_1 з червня 2018 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.
 
З такими висновками апеляційний суд погодитися не може, виходячи із наступного.
 
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.
 
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
 
Отже, за змістом положень ст. 29 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.
 
Виходячи із аналізу вказаних вимог закону, місце проживання фізичної особи пов`язується із фактом реєстрації у такому житлі, а тому суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час є місце проживання позивача ОСОБА_1 – АДРЕСА_3 , і зазначену адресу дитина вважає своїм місцем проживання, зазначаючи про це в офіційних документах, зокрема, в анкеті вступника до Київського військового ліцею (а. с. 68).
 
Також суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 193 СК України, відповідно до якої влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.
 
При цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що аліменти з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 не стягувались періодично, а мала місце одноразова сплата позивачем 10000 доларів США в рахунок оплати аліментів до повноліття дитини (а. с. 14), і що в зв`язку із зміною місця проживання дитини, яка на даний час проживає з батьком ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 в розумінні ст. 181 СК України вважається такою, що проживає окремо від дитини, а тому зобов`язана брати участь в її утриманні, і таким чином судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягав застосуванню.
 
Також судом першої інстанції зроблено надмірний висновок, який виходить за межі позовних вимог, що аліменти, отримані ОСОБА_2 в розмірі 10000 доларів США в рахунок оплати аліментів, є власністю дитини, оскільки позивач не спростовував підстав отримання відповідачем зазначених коштів і не заявляв вимог про їх повне або часткове стягнення з відповідача.
 
Крім того, апеляційний суд не може безспірно погодитись з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в спеціально обладнаному приміщенні Київського військового ліцею імені І.Богуна, а не з позивачем, та як ліцеїст забезпечується за рахунок держави харчуванням, речовим майном та медичною допомогою, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що неповнолітній ОСОБА_1 знаходиться на повному державному утриманні.
 
Відповідне державне матеріально-побутове забезпечення ОСОБА_1 на час навчання не забезпечує в повній мірі потреб дитини для забезпечення її гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, оскільки здійснюється в межах організації виховально-навчального процесу і не охоплює часу перебування дитини поза межами навчального закладу.
 
Апеляційний суд враховує, що згідно довідки навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею ім. Івана Богуна від 01 липня 2020 року № С-3/25 ліцеїст ОСОБА_1 перебував за межами навчально-оздоровчого комплексу з 18 червня 2018 року по теперішній час, а саме: під час чергового звільнення з розташування ліцею - 34 дні; під час канікулярної відпустки - 159 днів; під час знаходження на домашньому лікуванні - 77 днів; з 12 березня 2020 року знаходиться на карантині; а також згідно довідки від 29 травня 2020 року № 90, ліцеїст ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в навчально-оздоровчому комплексі з 18 червня 2018 року, грошового забезпечення не отримує (а. с. 59 – 60).
 
Зазначені довідки не були враховані судом першої інстанції, залишена поза увагою відсутність грошового забезпечення дитини і не надано належної оцінки зазначеній у довідці тривалості часу перебування дитини поза межами навчального закладу, під час якого утримання дитини повністю покладається на її батьків.
 
Апеляційний суд враховує відомості, зазначені в довідках від 01 липня 2020 року № С-3/25 та від 29 травня 2020 року № 90, у сукупності з тими обставинами, що неповнолітній ОСОБА_1 не проживає з відповідачем ОСОБА_2 , і дані обставини нею не заперечуються.
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, відтак рішення суду не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
Розглядаючи позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів по суті, апеляційний суд виходить із наступного.
                                         
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
 
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
 
Частинами першою – третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
 
Таким чином, оскільки неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком – позивачем ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , а відповідач ОСОБА_2 проживає окремо, із неї на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.
                                     
Апеляційний суд частково приймає доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу щодо її добровільної участі в утриманні дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про переказ коштів на картковий рахунок, разом із тим, оскільки така допомога надається на розсуд відповідача, не є обов`язковою, для її стягнення у випадку припинення сплати немає законних засобів примусу, позивач має право стягнути із відповідача на свою користь аліменти в судовому порядку навіть у випадку добровільної їх сплати.
 
Інші докази участі ОСОБА_2 в утриманні дитини, на які вона посилається у відзиві (придбання речей, одягу, їжі, відвідування культурних закладів) в матеріалах справи відсутні.
 
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Визначаючи розмір аліментів, апеляційний суд враховує зміст положень ст.199 СК України, в тому числі те, що Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
 
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час навчання забезпечується проживанням, харчуванням, речовим майном та медичною допомогою, що частково покриває витрати батьків, необхідні для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
 
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, вважаючи такий розмір аліментів обґрунтованим, достатнім, справедливим, таким, що може забезпечити потреби дитини, а також забезпечить рівність обох батьків у виконанні обов`язку з утримання дитини.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,неправильного застосування норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 травня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 2027 грн. за подання позову та апеляційної скарги.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_5 , місце фактичного проживання АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 травня 2020 року, на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2027 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.