ПОСТАНОВА 
Іменем України
13 квітня 2021 року                                                                 м. Кропивницький
справа № 394/1030/19
провадження № 22-ц/4809/698/21 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л., 
за участі секретаря - Тимошенко Т.О., 
учасники справи:
       позивач -  Приватне сільськогосподарське підприємство «Лан»,
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державний реєстратор Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Хававчук І.А., 
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2020 року у складі судді Партоліної І.П. і
В С Т А Н О В И В:
       В жовтні 2019 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Лан» (далі - ПСП «Лан») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Хававчука І.А. та просило визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року кадастровий
номер 3523655100:02:000:0059 площею 5,90 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію.
Позовна заява мотивована тим, що між ПСП «Лан» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі № б/н від 20 липня 2006 року, щодо передачі у строкове платне користування земельної ділянки площею 5,90 га, яка розташована на території Новоархангельського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 25 років (далі - договір оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року).
Державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року проведено 08 серпня 2006 року у Новоархангельському відділені регіональної Філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 108, відповідно до чинного на той час законодавства.
Починаючи від початку дії вказаного договору позивачем виконуються всі обов`язки, своєчасно сплачується орендна плата, земельна ділянка використовується виключно за її цільовим призначенням.
З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Хававчуком І. А, щодо земельної ділянки, що перебуває у його користуванні відповідно до договору 20 липня 2006 року внесено записи № 33205243 від 09.09.2019 про право власності на земельну ділянку та № 33212594 від 09.09.2019 про інше речове право - право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі № б/н від 12.09.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - договір оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року).
Оскільки, договір від 20 липня 2006 року, укладений між позивачем та ОСОБА_1 є чинним, не розірваний за згодою сторін, не припинений та не визнаний недійсним в судовому порядку, існування одночасно двох правочинів щодо однакового об`єкту договору та зобов`язань суперечить законодавству України та правам позивача як орендаря на належне користування землею.
На момент подання позову оспорювана земельна ділянка перебуває у користуванні ПСП «Лан» й орендодавцю не поверталася, оскільки останній не звертався за її поверненням.
Оскільки визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12.09.2019 не в повній мірі відновить порушені права позивача, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до якого за ОСОБА_2 зареєстровано право оренди на земельну ділянку, яка перебуває користуванні позивача, є похідним від визнання недійсним незаконного оспорюваного договору.
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПСП «Лан» та просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20.07.2006, укладений між ПСП «Лан» та ОСОБА_1 , щодо оренди земельної ділянки № 59 Новоархангельської селищної ради загальною площею 5,90 га та скасувати його державну реєстрацію.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що після отримання 16.03.2020 матеріалів позовної заяви з додатками ОСОБА_1 стало відомо про наявність договору оренди земельної ділянки від 20.07.2006, який нібито був зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 08 серпня 2006 року за № 108.
ПСП «Лан» здійснював використання земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , кадастровий номер 3523655100:02:000:0059, на підставі усної домовленості.
Про оспорюваний договір позивачу за зустрічним позовом не було відомо взагалі, як і про наявність державної реєстрації зазначеного договору.        
ОСОБА_1 зазначає, що в оскаржуваному договорі відсутні такі істотні умови, як розмір орендної плати. 
Зокрема, з формуляру оскаржуваного договору зрозуміло, що при його заповненні необхідно було вказати розмір орендної плати: грошової - у гривнях із означенням способів внесення, проте, зазначено, що орендна плата виплачується в розмірі 1,5 % у грошовому виразі від нормативної грошової оцінки вартості земельної ділянки.
Також, нормативно грошова оцінка земельної ділянки зазначена з явними виправленнями, що не дозволяє визначити дійсний розмір орендної плати.
Крім того, в договорі від 20.07.2006 відсутні умови збереження стану об`єкта оренди, а у відповідній графі стоїть прочерк.
Окрім того, відсутні докази про виплату ОСОБА_1 орендної плати. 
Також непідтверджено державну реєстрацію зазначеного договору, адже у листі № ПІ-294/0-326/0/63-19 від 20.09.2019 Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, надана інформація, що згідно книг запису реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі КРФ ДП «Центр ДЗК» зареєстровано договір оренди землі між гр. ОСОБА_2 та ПСП Лан» терміном на 25 років, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.08.2006 за № 040637600108.
В даній інформації не зазначено ні повних даних про орендодавця (прізвища, ім`я та по-батькові), ні відомостей про земельну ділянку, а номер державної реєстрації договору оренди землі, наданий ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській не співпадає з номером реєстрації договору, зазначеного в самому примірнику, в якому зазначено № 108.
Оскільки інформація про державну реєстрацію зазначеного договору не є підтвердженою, оспорюваний договір чинності не набрав.
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2020 року позовні вимоги ПСП «Лан» задоволено.
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року, кадастровий номер 3523655100:02:000:0059 площею 5,90 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Хававчуком І.А. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 48660527 від 13.09.2019 та скасовано його державну реєстрацію.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПСП «Лан  про визнання недійсним договору оренди землі від 20.07.2006 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПСП «Лан» сплачений судовий збір в сумі 3 842 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, тому наявні підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року та скасування його державної реєстрації.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у договорі умови збереження об`єкта оренди та розміру орендної плати в гривнях не може слугувати підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки при укладанні договору сторони погодили між собою всі його істотні умови, скріпили його своїми підписами, договір пройшов державну реєстрацію і воля сторін відповідає принципу свободи договору, а тому відповідачем не доведено чому саме з таких підстав договір повинен бути визнаний недійсним.
ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведено ті обставини, на які він посилається, та не доведено у чому саме порушуються його права як власника земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю у договорі оренди умов, передбачених ст.15 закону України «Про оренду землі», а також не доведено істотність цих умов і яким чином їх відсутність у договорі порушує законні права відповідача.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги зустрічного позивача про визнання недійсним договору з підстави розбіжностей у номері реєстрації договору не можуть бути задоволені, оскільки згідно інформації, наданої відділом у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 03 липня 2020 року згідно «Книг записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року між ПСП «Лан» та ОСОБА_1 та зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ЦДЗК від 08 серпня 2006 року за номером 108, на 25 років.
Оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договору оренди, а тому суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання його недійсним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новоархангельского районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПСП «Лан» відмовити та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 , а також стягнути на свою користь судові витрати в розмірі 5 000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З огляду на те, що на час укладення договору від 12 вересня 2019 року та здійснення його державної реєстрації була відсутня інформація про наявність обтяжень, а після створення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру в 01.01.2013 позивач не зареєстрував в реєстрах своє право оренди на підставі договору від 20.07.2006, здійснивши державну реєстрацію права оренди за договором оренди від 12.09.2019, ОСОБА_2 не порушив право оренди ПСП «Лан».
Матеріали справи не містять жодного пояснення того, чому відомості відносно наявності запису від 08.08.2006 за № 040637600108 різняться між собою в листах від 03.07.2020 та 20.09.2019, проте суд визнав такі обставини встановленими та не досліджував зазначені невідповідності.
Суд першої інстанції зазначає, що за інформацією відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області зазначено, що між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» зареєстровано договір оренди землі терміном на 25 років, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.08.2006 року за № 108, запис під № 0406377600108 у «Книгах записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» відсутній
Суд першої інстанції, в порушення принципу змагальності сторін, не надав належного пояснення чому в Договорі оренди землі від 20.07.2006, укладеного між ПСП «ЛАН» та ОСОБА_1 , вказаний реєстраційний номер 108, який складається з трьох цифр, а не з 12 як того вимагало законодавство на час його реєстрації.
Відповідач вважає, що в оскаржуваному договорі відсутні істотні умови, такі як кадастровий номер земельної ділянки, розмір орендної плати та умови збереження стану об`єкта оренди. В свою чергу суд першої інстанції зробив висновок, що відсутність у договорі умови збереження об`єкта оренди, розміру орендної платив гривнях не може слугувати підставою для визнання спірного договору недійсним, щопрямо суперечить ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 20.07.2006).
ОСОБА_1 зазначає, що умови збереження стану об`єкта оренди це суттєва умова, за якої передбачається обсяг зобов`язань користувача земельною ділянкою за відсутності такої істотної умови ОСОБА_2 несе ризики погіршення стану якості об`єкта оренди, що знаходиться у його власності.
Відсутність в договорі оренди розміру орендної плати, призвела до неможливості отримання орендодавцем чітко визначеної орендної плати - як в грошовій, так і в натуральній формі, проте суд першої інстанції взагалі не досліджував питання отримання орендодавцем чітко визначеної орендної плати.
Крім того, суд першої інстанції оскаржуваним рішенням скасував державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року, що є не припустимим, оскільки такий договір не підлягав державній реєстрації, а тому в цій частині рішення суду не несе настання реальних наслідків, тобто не може бути виконане.
Від позивача ПСП «Лан» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2020 року без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Іванченко В. В. підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник ПСП «Лан», ОСОБА_2 , державний реєстратор Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Хававчук І.А., представник ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками.
Від директора ПСП «Лан» Свояк Д. О. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з встановленням на всій території України карантину, стрімким зростанням кількості хворих на COVID-19 а також у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю деяких працівників, а деяких у зв`язку з знаходженням на самоізоляції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
30 березня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». 
Цим законом внесені зміни до ЦПК України, зокрема частиною четвертою статті 212 ЦПК України у цій редакції передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр     та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України.
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на те, що, зазначаючи про тимчасову непрацездатність та знаходження на деяких працівників на самоізоляції, позивач не надав доказів на підтвердження вказаних обставин та не надав доказів на підтвердження того, що неможливість брати безпосередню участь в судовому засіданні зумовлена карантинними обмеженнями.
З огляду на викладене суд не визнає наведені директором ПСП «Лан» причини неявки в судове засідання поважними, а тому заява про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
Оскільки всі учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а наведені представником позивача в заяві підстави для відкладення розгляду справи суд визнає неповажними, інші підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2006 року між ПСП «Лан» та ОСОБА_1 на 25 років був укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,90 га, яка розташована на території Новоархангельського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Новоархангельському відділенні Кіровоградської регіональної філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 серпня 2006 року за № 108.
ОСОБА_1 має у приватній власності земельну ділянку розміром 5,90 га, конфігурація розташування яких зазначена у Державному акті на право приватної власності на землю ІІ-КР № 037052.
За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області зазначено, що між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» зареєстровано договір оренди землі терміном на 25 років, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.08.2006 за № 0406377600108. Відомості про земельні ділянки не було перенесено з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в зв`язку з відсутністю електронних документів. 
Згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка ОСОБА_2 зареєстрована 03.06.2019 шляхом подачі через онлайн сервіси для сертифікованих інженерів-землевпорядників за транзакцією «Реєстрація земельної ділянки з існуючим державним актом без кадастрового номера» та присвоєно кадастровий номер 3523655100:02:000:0059.
За інформацією відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області зазначено, що між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» зареєстровано договір оренди землі терміном на 25 років, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.08.2006 за № 108, запис під № 0406377600108 у «Книгах записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» відсутній. На підтвердження даної інформації до суду першої інстанції був наданий оригінал та копія даної Книги, де за порядковим номером 120 міститься зазначений запис.
Під час дії договору оренди від 20 липня 2006 року, 12 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки 3523655100:02:000:0059 площею 5,9007 га терміном на 7 (сім) років і даний договір зареєстрований державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Хававчуком І. А. 09.09.2019, номер запису про інше речове право - 33212594.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом положень статей 210, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір підлягає державній реєстрації лишу у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Процедура укладення, вимоги до змісту і форми та порядок припинення договору оренди землі визначені Земельним кодексом України та спеціальним законом - Законом України «Про оренду землі».
Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Аналогічна норма була закріплена в частині другій статті 124 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року).
Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з Законом України «Про оренду землі» орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (статті 1, 13 Закону України «Про оренду землі»).
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
За змістом статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до пункту другого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, серед яких право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Таким чином, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.
Системний аналіз статей 210, 638 ЦК України у взаємозв`язку зі статтями 125, 126 ЗК України та статтею 6 Закону України «Про оренду землі» дають підстави для висновку, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 цього Закону під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.
Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення права позивача як орендаря.
Такий правовий висновок висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 587/2331/16-ц (провадження № 14-411цс19), від 09 жовтня 2019 року в справі № 387/1095/17 (провадження № 14-414цс19), від 20 листопада 2019 року в справі № 669/930/16-ц (провадження № 14-486цс19), від 15 січня 2020 року в справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442цс19) та в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 378/146/18 (провадження № 61-44278св18), від 21 травня 2020 року у справі № 378/85/17 (провадження № 61-44166св18).
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі рішення сесії Новоархангельської селищної Ради народних депутатів від 04 жовтня 2001 року № 240 належить земельна ділянка розміром 5,90 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоархангельської селищної ради відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-КР № 037052 (том 1 а. с. 7).
20 липня 2006 року між ПСП «Лан» та ОСОБА_1 на 25 років був укладений договір оренди щодо вказаної земельної ділянки, який зареєстровано в Новоархангельському відділенні Кіровоградської регіональної філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 серпня 2006 року за № 108, що підтверджується копією договору (том 1 а. с. 4-6).
Даних про те, що вказаний договір був розірваний у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.09.2019 ПІ-294/0-326/0/63/191 зазначено, що між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» зареєстровано договір оренди землі терміном на 25 років, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.08.2006 за № 0406377600108. 
Відомості про земельні ділянки не було перенесено з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в зв`язку з відсутністю електронних документів. 
Згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка ОСОБА_2 зареєстрована 03.06.2019 шляхом подачі через онлайн сервіси для сертифікованих інженерів-землевпорядників за транзакцією «Реєстрація земельної ділянки з існуючим державним актом без кадастрового номера» та присвоєно кадастровий номер 3523655100:02:000:0059 (том 1 а. с. 9).
Згідно листа відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05.05.2020 № 303/117-20 згідно «Книг записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі», зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року між ПСП «Лан» та ОСОБА_1 та зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ЦДЗК від 08 серпня 2006 року за номером 108, на 25 років (том 1 а. с. 89).
Крім того, згідно листа відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.07.2020 № 392/117-20 запис під № 0406377600108 у «Книгах записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» відсутній (том 1 а. с. 157).
Копією «Книги записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі», наданою відділом у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, підтверджується, що договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Лан» зареєстровано за № 108 08.08.2006 (том 1 а. с. 158).
12 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки 3523655100:02:000:0059, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-КР № 037052, площею 5,9007 га терміном на 7 (сім) років і речове право зареєстроване державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Хававчуком І. А. 09.09.2019, номер запису про інше речове право - 33212594, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1 а. с. 10).
З наведеного вбачається, що на час укладення оспорюваного договору оренди землі, договір оренди від 20 липня 2006  року, укладений між ПСП «Лан» та ОСОБА_1 строком на 25 років, відповідно до вимог законодавства та умов договору не припинений, строк його дії не сплив та у встановленому законом та договором порядку не розірваний.
Тому, договір оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був укладений в період дії договору оренди тієї ж самої земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Лан» 20 липня 2006 року, а оскаржуваним договором порушено права ПСП «Лан», як орендаря земельної ділянки, які підлягають захисту.
Суд зазначає, що виходячи із обставин даної справи, відбулась одночасна реєстрація договору оренди земельної ділянки за законодавством, яке діяло до 01 січня 2013 року та реєстрація права оренди земельної ділянки за законодавством, яке діяло станом на 12 вересня 2019 року.
Під час реєстрації оскаржуваного договору оренди від 12 вересня 2019 року державний реєстратор мав обов`язок перевірити, зокрема, інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав, у тому числі, з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.
Оскільки, оскаржуваний договір укладений до закінчення строку його дії попереднього, новий договір оренди тієї ж земельної ділянки з іншим орендарем є недійсним з моменту його вчинення в силу вимог частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України.
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладення договору оренди землі від 12 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на об`єкт, право оренди на який за ПСП «Лан» не припинено, не може визнаватися законним, оскільки одна й та сама земельна ділянка не може одночасно бути об`єктом оренди за двома різними договорами, укладеними з різними орендарями.
Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 року (справа № 659/326/19, провадження № 61-22607св19) від 15 березня 2021 року (справа № 659/310/19, провадження № 61-22494св19), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року (у справі № 378/596/16-ц, провадження №14-545цс19).
Разом з тим, скасовуючи державну реєстрацію договору від 12 вересня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував, що законодавство, чинне на момент укладення оспорюваного договору не вимагало його державної реєстрації.
Зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на момент укладення договору від 12 вересня 2019 року, передбачено обов`язкову реєстрацію права оренди земельної ділянки, а не самого договору.
В позовній заяві ПСП «Лан» не ставить питання про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
Враховуючи викладене, вимоги ПСП «Лан» в частині скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року кадастровий
номер 3523655100:02:000:0059 площею 5,90 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є безпідставними.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПСП «Лан» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 20.07.2006, та скасування його державної реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договору оренди, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.
Такі висновки суду першої інстанції суд визнає законними й обґрунтованими, вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених в рішенні суду першої інстанції доказів.
Статтею 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року) було передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Відповідно до частини другої статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року) право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.
Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. 
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року)).
За змістом статті 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені  права, свободи чи  інтереси  цих осіб, і залежно  від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Отже, у справі про визнання недійсним договору оренди землі з указаних підстав суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 6-879цс15 та постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 535/856/16-ц.
Звертаючись до суду з зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 посилався на відсутність в оскаржуваному договорі таких істотних умов як розмір орендної плати. Такі доводи є безпідставними та спростовуються умовами договору оренди.
Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").
Згідно статті 22 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року) орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, справляється виключно у грошовій формі. 
Матеріалами справи підтверджується, що 20 липня 2006 року між ПСП «Лан» та ОСОБА_1 на 25 років був укладений договір оренди щодо вказаної земельної ділянки, який зареєстровано в Новоархангельському відділенні Кіровоградської регіональної філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 серпня 2006 року за № 108, що підтверджується копією договору (том 1 а. с. 4-6).
Згідно пунктів 9-11 договору оренди землі від 20 липня 2006 року, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1,5 % у грошовому вигляді від нормативної оцінки вартості земельної ділянки, яка здійснюється з урахуванням індексів інфляції та вноситься не пізніше 31 грудня поточного року.
Також в зустрічному позові відповідач посилався на відсутність в оскаржуваному договорі від 20 липня 2006 року умов збереження стану об`єкта оренди.
Однак, пунктом 28 договору від 20 липня 2006 року визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, дотримання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються.
Пунктом 31 договору від 20 липня 2006 року визначено обов`язок орендаря дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 20 липня 2006 року був зареєстрований відповідно до законодавства, яке діяло на момент його укладання, а саме його зареєстровано в Новоархангельському відділенні Кіровоградської регіональної філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 серпня 2006 року за № 108 та зроблено відповідну відмітку в договорі оренди.
ОСОБА_1 та ПСП «Лан» дійшли згоди з усіх вищенаведених істотних умов договору оренди землі, які передбачені частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору оренди землі від 20 липня 2006 року).
ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами, в чому саме полягає порушення його законних прав у зв`язку з відсутністю в договорі оренди землі будь-якої з істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскільки оспорюваний договір містить усі істотні умови договору оренди землі та відповідає вимогам законодавства, чинного на час його укладення, суд першої інстанції, належним чином з`ясувавши усі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди землі від 20 липня 2006 року недійсним та відповідно скасування його державної реєстрації.
Доводи апеляційної скарги про те, що на час укладення договору від 12 вересня 2019 року та здійснення його державної реєстрації була відсутня інформація про наявність обтяжень, є необґрунтованими, адже ОСОБА_1  не доведено, що державним реєстратором під час реєстрації права оренди згідно довго ром від 12 вересня 2019 року було вжито всіх заходів передбачених пунктом 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Твердження ОСОБА_1 про те, що після створення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру в 01.01.2013 ПСП «Лан» не зареєстрував в реєстрах своє право оренди на підставі договору від 20.07.2006, зводиться до власного тлумачення заявником норм матеріального права та на їх законність не впливають, оскільки законодавство не вимагає реєстрації права оренди, яке виникло до 01.01.2013.
Доводи апеляційної скарги про те, що в договорі від 20 липня 2006 року відсутній кадастровий номер земельної ділянки, суд не бере до уваги, з огляду на те, що на час укладення та реєстрації вказаного договору оренди частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі» не відносила до його істотних умов кадастровий номер земельної ділянки.
Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що відсутність в договорі оренди розміру орендної плати, призвела до неможливості отримання орендодавцем чітко визначеної орендної плати - як в грошовій, так і в натуральній формі, а суд першої інстанції не досліджував питання отримання орендодавцем чітко визначеної орендної плати, спростовуються змістом оскаржуваного договору від 20 липня 2006 року, яким визначено орендну плату в грошовій формі 1,5 % від нормативної оцінки земельної ділянки.
Згідно пункту 4 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Оскільки Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на момент укладення договору від 12 вересня 2019 року, передбачено обов`язкову реєстрацію права оренди земельної ділянки, а не самого договору оренди, і в Державному реєстрі речових прав здійснено саме реєстрацію права оренди земельної ділянки, а не самого договору оренди, рішення суду першої інстанції в частині скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому в порядку статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2020 року в частині скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2019 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні зазначених вимог відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 19.04.2021.

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 
Судді                                                                   А. М. Головань
О. Л. Карпенко