ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р. 	Справа № 520/9738/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університета Повітряних Сил імені І. Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 р. (ухвалене суддею Мельниковим Р.В.) по справі № 520/9738/2020 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університета Повітряних Сил імені І. Кожедуба про визнання протиправним та нечинним наказу та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до  суду з позовом до Харківського національного університета Повітряних Сил імені І. Кожедуба, в якому просив: визнати протиправним та нечинним з дати видання акт індивідуальної дії - наказ начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба (по стройовій частині) від 20.01.2020 р. № 14 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу університету та з усіх видів забезпечення з 20.01.2020 р.; визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р. та не виплати ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р.; зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р. та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від  21.12.2020 р. позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та нечинним з дати видання акту індивідуальної дії - наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба (по стройовій частині) від 20.01.2020 р. № 14 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу університету та з усіх видів забезпечення з 20.01.2020 р. залишено  без розгляду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 р. позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р. та не виплати ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р.; зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р.  та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р.
Не погодившись із рішенням суду першої    інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення     Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні  позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд     апеляційної     інстанції     розглядає справу    в порядку письмового провадження за наявними     у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив  дійсну  військову  службу в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені І. Кожедуба на посаді заступника  начальника  університету з льотної  підготовки, де перебував на  фінансовому забезпеченні. 
Наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба від 11.12.2019 р. № 650 ОСОБА_1 звільнено  з  військової служби.
Наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба від 20.01.2020 р. № 14 позивача виключено зі списків  особового  складу  університету та  з  усіх видів  забезпечення  з  20.01.2020 р.
Із позову встановлено, що до дня виключення його зі списку особового складу університету із  позивачем не проведено  розрахунку за всіма видами грошового  забезпечення, а саме: не виплачено при  звільненні індексацію за період з 05.09.2016 р. по  30.11.2018 р. 
Позивач звернувся до  відповідача із  заявою, в якій просив здійснити виплату індексації грошового забезпечення та компенсації за своєчасно  не виплачену індексацію грошового  забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р., та надання  довідки про  індексацію  грошового  забезпечення.
Листом  Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба  від 08.05.2020 р. № 350/176/100-683/944 позивача повідомлено про  відсутність у Міноборони фінансового ресурсу та можливості виплати індексації грошового забезпечення  військовослужбовцям Збройних Сил  України у  січні  2016 - лютому 2018 роках та відсутність механізму   нарахування та виплати  індексації  грошового забезпечення за попередні  періоди. Також позивачу надано довідку-розрахунок  від  06.05.2020 р. № 217 нарахованої  та фактично виплаченої індексації за період з 01.01.2016 р. по 20.01.2020 р. (день звільнення з військової служби).
Позивач, вважаючи бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення та компенсації за своєчасно не виплачену індексацію грошового забезпечення протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Згідно із ч. 1    ст. 2 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є    Закон України від 20.12.1991 р. № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно  із ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"    встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно із ст. 2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема,  оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст. 3 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Згідно із ст. 4 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Згідно із п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено  постановою  Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015 р.).
Враховуючи  вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів визначено джерело коштів на проведення індексації.
В той же час п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. У Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”, за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
Згідно із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 15.10.2013 р. № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої    статті 233 Кодексу законів про працю України, індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відповідно до ч. 2  ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Із врахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції зазначає, що  індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 р. по справі № 825/1987/17.
Зі змісту позовної заяви вбачаються доводи позивача стосовно не нарахування та не виплатити йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 30.11.2018 р. включно.
Водночас, в листі відповідача від 08.05.2020 р. №350/176/100-683/944 та довідки-розрахунку від 06.05.2020 р. № 217 зазначено, що ОСОБА_1 виплачена індексація за період з грудня 2018 року  по  січень 2020 року. Також вказано, що в період січня 2016 року  - листопад 2018 року  у межах наявного  фінансового  ресурсу  можливості  виплати  індексації грошового  забезпечення  військовослужбовцям  Збройних Сил України  у  Міністерства  оборони України не було.
З  долучених до  матеріалів справи  доказів встановлено, що  відповідачем не  виплачено  позивачу індексацію грошового  забезпечення  за період з  01.01.2016 р. по  30.11.2018 р.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем під час розгляду справи не надано жодних доказів або пояснень стосовно обставин невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 30.11.2018 р.
При цьому, доводи відповідача стосовно відсутності кошторисних призначень щодо виплати індексації у спірний період, не можуть бути враховані судом як належні, оскільки відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат.
Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.02.2019 р. по справі    № 820/6514/17.
Із врахуванням вищевикладеного, суд  апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р. та обґрунтованість в цій частині позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги у цій частині не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Харківського національного університета Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” від 19.10.2000 р. № 2050-111 (в подальшому - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р № 159 (в подальшому - Порядок № 159).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території У країни і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно із ст. 3 Закону № 2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).
Відповідно до п. 1 Порядку № 159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи),
За змістом п. п. 2, 3 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
У пункті 4 Порядку № 159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Судовим розглядом встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення за спірний період не виплачувалася, оскільки відповідачем право позивача на дану виплату не визнавалось. Саме це і спричинило звернення позивача до суду.
Як вже зазначалось, пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Порядком № 159 передбачено, що компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Отже, особа набуває право на компенсацію у разі неотримання грошового доходу, право на яке не оспорюється, а розмір такої компенсації залежить від розміру невчасно виплаченого доходу.
У цій справі позивач звернувся для захисту права на індексацію свого грошового забезпечення у відповідний період, оскільки відповідач це право не визнавав.
Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 р. у справі № 140/2006/19
Отже, нарахування індексації не є безумовним, а виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації.
Враховуючи, що у цій справі встановлювалось право особи на нарахування та виплату спірної грошової суми, яка визначена не була, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про нарахування та виплату компенсації за невчасно виплачену індексацію заявлена передчасно, відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склались, отже задоволенню не підлягає.
Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 160/35/20.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р.
Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині спростовують висновки суду першої інстанції.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм права в частині стягнення компенсації за невиплати індексації грошового забезпечення з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р., що є підставою для скасування рішення суду в цій частині з прийняттям постанови про відмову в задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції  залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                    
                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університета Повітряних Сил імені І. Кожедуба - задовольнити частково.
Рішення     Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 р. по справі № 520/9738/2020 - в частині визнання протиправною бездіяльності Харківського національного університета Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р., та зобов`язання Харківського національного університета Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 05.09.2016 р. по 30.11.2018 р. скасувати.
Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 р. по справі № 520/9738/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін