ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22357/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві, Головного управління ДПС у м.Києві, третя особа - Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у  м.Києві про стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ДКС у місті Києві, ГУ ДПС у м.Києві, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м.Києві на користь позивача заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1412951,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС у м.Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що норми діючого законодавства не передбачають можливості бюджетного відшкодування ПДВ у спосіб стягнення коштів з державного бюджету України.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що зобов`язання контролюючого органу надати відповідний висновок органу казначейства не призвів до відновлення порушеного права, а тому єдиним ефективним способом захисту є судове стягнення, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.02.2019 у справі №826/7380/15, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
ГУ ДКС у м.Києві та ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у  м.Києві відзиви на апеляційну скаргу не подавали.
В суді першої інстанції позиція ГУ ДКС у м.Києві обґрунтовувалась тим, що до нього не надходив висновок та узагальнена інформація про відшкодування ПДВ за липень 2014 року у розмірі 1412951,00 грн по ТОВ «Аскоп-Україна».
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
В силу п.3 ч.1 ст.311 КАС України, беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась у порядку письмового провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Аскоп-Україна» 19.08.2014 подало до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві в електронній формі податкову декларацію з ПДВ за липень 2014 року № 9048102578, у рядку 23.1 якої заявив суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, у розмірі 1412951,00 грн (а.с.7-20), разом з якою було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4) та розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3).
За результатами проведеної перевірки правомірності нарахування ТОВ "Аскоп-Україна" бюджетного відшкодування ПДВ контролюючим органом складено довідку від 16.10.2014 № 6530/26-53-15-01/30579869 (а.с.22-29), за висновками якої на момент її складання неможливо підтвердити суму бюджетного відшкодування за липень 2014 року в сумі 1412951,00 грн., що пов`язано з відсутністю відповідей на запити про проведення зустрічних перевірок по ланцюгам постачання.
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ДПІ у Дніпровському району ГУ ДФС у м.Києві, ГУ ДКС у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості, за результатом розгляду якого постановою Окружного адміністративного суду від 06.04.2015 у справі №826/3775/15 (а.с.33-37), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 (а.с.38-41), в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В той же час, за результатами касаційного скарження вказаних судових рішень, постановою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 (а.с.42-46) постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 06.04.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 скасовано, позов ТОВ «Аскоп-України» задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо неподання до органу ДКС України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 1412951,00 грн, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ «Аскоп-Україна»;
- зобов`язано ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві надати висновок ГУ ДКС України у м. Києві про виплату ТОВ «Аскоп-Україна» бюджетного відшкодування з ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за липень 2014 року в сумі 1412951,00 грн;
- стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Аскоп-Україна» пеню за прострочення виплати бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 72583,10 грн. 
14.02.2018 постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження щодо виконання зазначеного судового рішення, у межах якого на податковий орган двічі накладено штраф за невиконання судового рішення та після цього направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб боржника за невиконання рішення суду (а.с.49-52, 58-61).
У зв`язку з тим, що сума податку на додану вартість у розмірі 1412951,00 грн за податковою декларацією з ПДВ за липень 2014 року не була відшкодована, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України в м. Києві на користь позивача заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 1412951,00 грн.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України) бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Пунктами 200.7, 200.8, 200.10, 200.11, 200.12, 200.13 ст.200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.
Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.
Контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), визначалася поетапна процедура виплати відповідних сум коштів (далі - Порядок № 39)
Однак, у зв`язку із внесенням змін до ПК України Законами України від 24.12.2015 № 909-VIII та від 21.12.2016 № 1797-VIII, постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.
Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України (у чинній редакції) на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Згідно з пп.200.7.2 п.200.7 ст.200 ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
На підставі п.200.15 вказаної статті у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.
У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.
Пунктом 200.12 ст.200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.
Згідно з п.200.13 ст.13 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.
Наведені норми узгоджуються з положеннями п.п.6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 (далі - Порядок №26).
Відповідно до п.56 підрозділу 2 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України до 01.02.2017 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016, за якими станом на 01.01.2017 суми ПДВ не відшкодовані з бюджету.
Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.
Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.
У постанові від 12 лютого 2019 року № 826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання щодо належного способу захисту права платника ПДВ на отримання сум бюджетного відшкодування з ПДВ, зазначила, що, враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику ПДВ узгодженої суми бюджетного відшкодування цього податку, такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податку до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку. Ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права платника податку, є стягнення з Державного бюджету України через відповідний контролюючий орган на користь платника податку заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені, нарахованої на суму такої заборгованості. Ухвалюючи зазначену постанову, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 2 грудня 2015 року у справі №21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі №21-452а16, від 7 березня 2017 року у справі №820/19449/14.
Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи приписи частини другої статті 5 КАС України, суд може захистити право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позовні вимоги, заявлені у цій справі, спрямовані на отримання позивачем з Державного бюджету України бюджетного відшкодування з ПДВ. Оскільки зобов`язання підготувати та надати до органу казначейства висновок про виплату бюджетного відшкодування з ПДВ не може призвести до реального відновлення прав позивача, то така мета буде досягнута шляхом стягнення на користь позивача відповідних сум.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №280/2059/19, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому, сума бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1412951,00 грн узгоджена в судовому порядку постановою Вищого адміністративного суду України від 14.07.2017 у справі №826/3775/15 (а.с.42), а тому колегія суддів відхиляє твердження апелянта, що така сума є неузгодженою.
Крім того, безпідставними є посилання апелянта на тотожність спору у даній справі та у справі №826/3775/15, оскільки вони відрізняються, як позовними вимогами, так і підставами позову.
З метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого частиною першою статті 2 КАС України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права платника податків у сфері публічно-правових відносин від порушень, а тому, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 12 лютого 2019 року у справі №826/7380/15, стосовно обрання ефективного способу захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, що є порушенням частини п`ятої статті 242 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України в м.Києві на користь позивача заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ у розмірі 1412951,00 грн, що забезпечить правовий захист права позивача на отримання зазначеної суми, узгодженої в судовому порядку.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищевикладеного, невідповідність висновків у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови складено 05 квітня 2021 року

Суддя-доповідач                                                                                   Н.В.Безименна

Судді                                                                                                                       Л.В.Бєлова

                                                                                                                              А.Ю.Кучма