22-ц/804/1308/21 
                                                                                220/126/21 
                                               
Головуючий в 1 інстанції  Якішина О.М.                          Єдиний унікальний номер 220/126/21
Доповідач: Мальцева Є.Є.                                                    Номер провадження 22-ц/804/1308/21 

                                                                  П О С Т А Н О В А 
                                                              ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ 

15 червня  2021 року                                                                                           м. Маріуполь                                                                                           

Донецький апеляційний суд  у складі  колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді    Мальцевої Є.Є.,  суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,
сторони: 
позивач -  Акціонерне товариства «Акцент-Банк»,
відповідач -  ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення  Великоновосілківського  районного суду Донецької області від 01 березня 2021 року  у цивільній справі за позовом   Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

                                                                    В С Т А Н О В И В:

26.02.2021 р. позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 22600,06 грн. посилаючись на наступне.
АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк», у зв`язку з чим рішення загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 р. змінено назву позивача з ПАТ «Акцент-Банк» на АТ «Акцент-Банк», про що зазначено у п.п.1.1 Статуту АТ «Акцент-Банк».
19.11.2019 р. ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі зазначеної анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладанні Кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк керується п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банку» разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом в заяві. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 11.09.2020 р. у відповідача виникла заборгованість в розмірі 19439,05 грн., яка складається з наступних сум: 15739,48 грн. - заборгованість за кредитом; 6860,58 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22600,06 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн. 

Рішенням Великоновосілківського  районного суду Донецької області від 01 березня 2021 року  позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.          
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» суму боргу за кредитним договором б/н від 19.11.2019 року в сумі 15739,48 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» понесені витрати по оплату судового збору в розмірі 1463,83 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, наявність заборгованості за тілом кредиту підтверджується розрахунком в матеріалах справи, з яким суд погоджується, відповідач не надав суду докази виконання зобов`язання з повернення позичених коштів, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту станом на 05.12.2020 р. у сумі 15739,48 грн. У задоволенні позову у іншій частині суд вважав необхідним відмовити.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог  щодо стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі - 6860,58 грн., суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява (договорі банківських послуг) не містить інформації про розмір процентної ставки за користування кредитом. Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка», у якому зазначено розмір відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 7-8), та витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13) не містять підпису відповідача. Отже, доказів ознайомлення відповідача зі вказаними умовами та погодженням їх із ним суду не надано.
Суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому паспорт споживчого кредиту, Витяги з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, докази ознайомлення відповідача зі вказаними умовами суду не надані.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване скасувати в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог, задовольнити вимоги банку у повному обсязі,  стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під підпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладених на сайті банку.
З розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, значить ознайомився з умовами і правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів є не обґрунтованими, оскільки в вищезазначеній справі розглядався випадок, коли тарифи банку не було підписано боржником.  
В даному випадку до матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналогічні висновки зазначені в постанові Верховного Суду від 12 січня  2021 року у справі №524/5556/19.
Отже, потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, а іншу судову практику, яка викладена в постанові Верховного Суду в постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.
Паспорт кредиту оформлено у відповідності до додатку № 1 Закону України «Про споживче кредитування» і строк кредиту зазначається у розділі № 2 «основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» підрозділі «Строк кредитування» де зазначено строком кредитування 240 місяців.
Розділ № 7 паспорту «інші важливі аспекти» підрозділ «Дата надання інформації» містить дату, до якої, у відповідності з статті 643 ЦК України, кредитор повинен був отримати відповідь - згоду на дані умови кредитування (акцент) від позичальника, і навіть якщо він її отримав із запізненням, то це не має значення, якщо банк з цим погоджується.
Пункт 4 розділу 7 Паспорту - «Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо» - дане зазначення є обов`язковим і говорить про той факт, що кредитодавець вправі самостійно визначати розмір кредитного ліміту на картці, виходячи із фінансового стану позичальника та його історії обслуговування в банку. Дане посилання  не змінюю основні умови кредитування такі як строк, відсоткому ставку, відповідальність за порушення, право, дострокового погашення, інше.
Пункт 13 розділу 4 Паспорту - «Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуся протягом строку дії договору про споживчий кредит» - дійсно реальна відсоткова ставка може змінюватися.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.ч. 1,3 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга   підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що  19 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Відповідно до змісту вказаної анкети вбачається, що ОСОБА_1 погодилася з тим, що вказана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви АТ «А-Банк» зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. (а.с.6).
До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта», в якому відповідача повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту; суму ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; процентна ставка;  тип процентної ставки; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту;  підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту та інше (а.с.7-8).
У пункті 4 паспорта споживчого кредиту зазначена інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема, зазначено, що процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001 % відсотка на місяць, процентна ставка -3,9% на місяць (46,8% річних) для картки «Універсальна» або 3,7% в місяць (44,4% річних) для картки «Універсальна Gold». При цьому в застереженнях до цього пункту вказано, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача.
У пункті 5 паспорта зазначено,  що процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 7,8% у місяць (93,6% річних) для картки «Універсальна» або 7,4%у місяць (88,8% річних) для картки «Універсальна Gold» (а.с.7-8).
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» (а.с.8-12, 13).
Згідно розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC10072998326 від 19 листопада 2019 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 05 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі - 22600,06 грн., як складається з наступного: 15 793,48 грн. - заборгованість за кредитом, 6860,58 грн. - заборгованість за відсотками. 

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову  складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 6860,58, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява (договорі банківських послуг) не містить інформації про розмір процентної ставки за користування кредитом. Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка», у якому зазначено розмір відсотків за користування кредитними коштами та витяг з умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Отже, доказів ознайомлення відповідача зі вказаними умовами та погодженням їх із ним суду не надано. Суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому паспорт споживчого кредиту, Витяги з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, докази ознайомлення відповідача зі вказаними умовами суду не надані.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно зі частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
З паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» вбачається, що в розділі «підпис споживача» зазначено: «Підпис клієнта: ОСОБА_1 , Підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 19.11.2019 11:10 з номера телефону НОМЕР_1 у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, Дата, ПІБ, підпис».
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що паспорт споживчого кредиту «Кредитна карта» не містить підпису відповідача, а тому не може розцінюватися як складовою кредитного договору, оскільки між сторонами було укладено договір в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);  від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження  № 61-7203 св 20).
Підписавши паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 добровільно погодилася на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання, відсотків за користування кредитом та застосування неустойки у разі порушення грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.
Крім того, відповідач, будучі повідомленою про розгляд спору в суді, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, не заперечувала проти позовних вимог, відзиву не надала. Не надала вона також і будь-яких заперечень по суті позову до апеляційної інстанції.  
Згідно  з розрахунком заборгованості за договором № SAMABWFC10072998326 від 19 листопада 2019 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 05 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі - 22600,06 грн., як складається з наступного: 15 793,48 грн. - заборгованість за кредитом, 6860,58 грн. - заборгованість за відсотками. (а.с.6).
З вказаного розрахунку вбачається, що проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентною ставкою, що відповідає процентній ставці, яка зазначена в паспорті споживчого кредиту.
За таких обставин, колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги і позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі - 6860,58 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, в частині розподілу судових витрат змінити.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 2102 грн; судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 3153 грн, а всього - 5255 грн. Також, враховуючи, що позивач звернувся до суду першої інстанції у 2021 році і за  подання позову підлягав сплаті судовий збір в розмірі 2270 грн, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 168 грн (2270 грн - 2102 грн).
Керуючись ст.ст. 369, 367, 369, 374, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.
Рішення Великоновосілківського  районного суду Донецької області від 01 березня 2021 року   в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсоткам скасувати, в частині розподілу судових витрат змінити.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 6860,58 гривень  задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1   ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080)  заборгованість по відсоткам у розмірі 6860,58 (шість тисяч вісімсот шістдесят) гривня 58 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1   ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080) судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі  2102   (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок; судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 3153  (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні 00 копійок, а всього стягнути 5255 грн (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1   ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 168  (сто шістдесят вісім) гривень, 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 15 червня 2021 року.  

Судді                                                                                    Є.Є. Мальцева

                                                                                               С.А. Зайцева

                                                                                              С.А. Попова