Ухвала
 
21 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 463/4303/20
провадження № 61-6214ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені С. Крушельницької на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені С. Крушельницької про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ директора Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені С. Крушельницької (далі - ЛССМШІ ім. С. Крушельницької) «Про випуск та переведення учнів 9-х класів» від 21 червня 2018 року № 61 в частині відрахування ОСОБА_2 з числа учнів; зобов`язати ЛССМШІ ім. С. Крушельницької зарахувати ОСОБА_2 до 10 класу ЛССМШІ ім. С. Крушельницької за результатами 2017-2018 навчального року; стягнути з ЛССМШІ ім. С. Крушельницької на користь ОСОБА_2 збитки в сумі 16 200 грн; стягнути з ЛССМШІ ім. С. Крушельницької на користь ОСОБА_2 48 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Позов мотивовано тим, що оскаржуваним наказом директора ЛССМШІ ім. С. Крушельницької ОСОБА_2 було відраховано з числа учнів як таку, що не пройшла конкурсу. Вказаний наказ є протиправним, оскільки такий конкурс взагалі не проводився і не передбачений жодними нормативними документами та статутом школи. За результатами конкурсу учні могли бути не прийняті до школи, натомість ОСОБА_2 вже навчалася у школі. ОСОБА_2 успішно навчалася в ЛССМШІ ім. С. Крушельницької, тому не було підстав для відрахування її у зв`язку з поганими навчальними результатами. ЛССМШІ ім. С. Крушельницької також не попередила місцеве управління освіти про відрахування ОСОБА_2 , у зв`язку з чим остання не була переведена до іншого навчального закладу та навчалася на контрактній основі у Львівському коледжі культури і мистецтва. Крім того, незаконними і тривалими діями відповідача ОСОБА_2 було завдано моральної шкоди, з метою поновлення її на навчанні її законному представнику необхідно було звертатися з численними скаргами.
 
Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ директора ЛССМШІ ім. С. Крушельницької «Про випуск та переведення учнів 9-х класів» від 21 червня 2018 року № 61 в частині відрахування ОСОБА_2 з числа учнів. Зобов`язано ЛССМШІ ім. С. Крушельницької зарахувати ОСОБА_2 до 10 класу ЛССМШІ ім. С. Крушельницької за результатами 2017-2018 навчального року. Стягнуто з ЛССМШІ ім. С. Крушельницької на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу ЛССМШІ ім. С. Крушельницької залишено без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2020 року - без змін.
 
13 квітня 2021 року ЛССМШІ ім. С. Крушельницької подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову в цій справі є відшкодування збитків та моральної шкоди в загальному розмірі 64 200 грн (16 200 грн + 48 000 грн), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). Тому в цій частині справа № 463/4303/20 є малозначною в силу вимог закону.
 
Також предметом позову в цій справі є визнання протиправним і скасування наказу та зобов`язання зарахувати особу до навчального закладу.
 
Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ЛССМШІ ім. С. Крушельницької мотивувала тим, що суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, безпідставно і помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань ЛССМШІ ім. С. Крушельницької про виклик свідків та про залучення до участі у справі Міністерства культури та інформаційної політики України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
 
Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції не відносив цю справу до категорії малозначних. В мотивувальній частині ухвали Личаківського районного суду міста Львова від 26 травня 2020 року зазначено, що згідно зі статтями 19, 274 ЦПК України суд здійснюватиме розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін як справи незначної складності, для якої пріоритетним є швидке вирішення справи. Розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження не свідчить про віднесення цієї справи до категорії малозначних.
 
Посилання заявника на постанови Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 760/31509/18, від 19 серпня 2020 року у справі № 337/2328/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 755/7251/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 200/17478/13-ц, від 21 грудня 2020 року у справі № 357/14929/18, від 27 січня 2021 року у справі № 200/14300/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 758/15886/17 не заслуговує на увагу, так як викладені в них правові висновки стосуються неможливості віднесення певних категорій справ (тих, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження) до категорії малозначних.
 
Як зазначено вище, ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Врахувавши ціну позову, предмет позову та складність справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ЛССМШІ ім. С. Крушельницької про зупинення виконання рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2020 року.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені С. Крушельницької на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені С. Крушельницької про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко