ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 367/7824/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Саранюк Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника Голови правління ГО «Захист Навколишнього природного середовища «Дружба» Лаврської Наілі Нариманівни на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Заступника Голови правління ГО «Захист Навколишнього природного середовища «Дружба» ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання бездіяльності протиправною, -
В С Т А Н О В И В :
Заступник Голови правління ГО «Захист Навколишнього природного середовища «Дружба» ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про:
- визнання протиправною бездіяльності Ірпінської міської ради Київської області та Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, що полягає в перешкоджанні реалізації прав членів територіальної громади міста Ірпінь, передбачених статтями 17, 21 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.2, 3, 4, 5 Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №555 від 25 травня 2011 року при розробці оновлення до містобудівної документації міста Ірпіня, в тому числі генерального плану;
- в порядку судового контролю зобов`язати Ірпінську міську раду Київської області та Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області подати у місячний строк з моменту набрання судом рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду;
- стягнути з Ірпінської міської ради Київської області та Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 вартість судового збору в розмірі 640,00 грн.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2020 року даний позов задоволено частково.
Зобов`язано Ірпінську міську раду Київської області, як орган місцевого самоврядування, повторно розглянути запит на отримання публічної інформації вх. № 386/01-32 від 22 вересня 2017 року, поданий Заступником голови правління ГО "Захист навколошнього природного середовища "Дружба" ОСОБА_1 та надати відповідь згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. 
На думку апелянта, оскаржуване рішення винесене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на безпідставності скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. 
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Підставами звернення до суду стало те, що позивачу у вересні 2017 року стало відомо, що 27 липня 2017 року на засіданні тридцять шостої сесії Ірпінської міської ради депутати розглянули та ухвалили Рішення про затвердження програми забезпечення оновлення містобудівної документації (Генерального плану м. Ірпінь. Київської області) на 2017-2018 р. та Рішення про оновлення Генерального плану міста Ірпінь Київської області. 
Однак, дані рішення не були оприлюднені ані в друкованих засобах масової інформації, ані на офіційному веб-сайті Ірпінської міської ради, тому позивачу не було відомо точний зміст цих рішень.
Як зазначено у позовній заяві, на сайті Громадської ради при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради лише було розміщено оголошення про те, що 26 вересня 2017 року о 17.45 в приміщенні Ірпінської міської ради (м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2-а, 1-й поверх, актова зала) відбудуться чергові збори Громадської ради при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради з питанням №1 порядку денного - «Оновлення генерального плану міста Ірпінь. Процедура, етапи, участь громадян і громадських організацій. Доповідач - начальник відділу містобудування та архітектури М.Сапон». До цієї події позивач подав два запити на отримання публічної інформації, а також взяв участь у зазначених зборах Громадської ради при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради 26 вересня 2017 року. У позовній заяві зазначено, що на вказаних зборах начальнику відділу містобудування та архітектури було поставлено низку питань щодо змін до генерального плану міста Ірпеня, але необхідної інформації для надання пропозицій до оновлення генерального плану отримано не було. Так як і не було отримано запитувану інформацію і на письмові звернення.
Громадськістю в особі ГО «ЗНПС «Дружба» та ОСОБА_1 , яка є членом, засновником і підписантом ГО «ЗНПС «Дружба», у суспільних інтересах 20-го та 22-го вересня 2017 року було подано два запити на отримання публічної інформації одночасно до Ірпінської міської ради (відповідач 1) та до її Виконавчого комітету (відповідач 2) з проханням надати інформацію у строк, передбачений статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», тобто не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Запит від 22 вересня 2017 року №386/01-32 полягав у отриманні інформації для участі у зборах Громадської ради при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради по питанню №1 порядку денного - «Оновлення генерального плану міста Ірпінь. Процедура, етапи, участь громадян і громадських організацій. Доповідач - начальник відділу містобудування та архітектури М.Сапон». ГО «ЗНПС «Дружба» запитало наступну інформацію :
1. Копії всіх документів та матеріалів, на підставі яких начальник відділу містобудування та архітектури М.Сапон буде доповідати 26 вересня 2017 року про «Оновлення генерального тану міста Ірпінь».
2. Відповідне рішення Ірпінської міської ради про «Оновлення генерального плану міста Ірпінь» з усіма додатками, що були підставою для його прийняття.
3. Копію завдання на розроблення «Оновлення генерального тану міста Ірпінь» з усіма додатками відповідно до додатку Б ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад і зміст генерального плану населеного пункту».
4. Копії всіх документів і матеріалів щодо фактичної реалізації Генерального плану міста Ірпінь, затвердженого у 2012 році.
5. Інформацію щодо фактично зданої в експлуатацію кількості квадратних метрів житла в м. Ірпінь з моменту затвердження Генерального плану міста Ірпінь у 2012 році до дати надання відповіді на запит.
6. Інформацію щодо фактичної кількості населення в місті Ірпінь на дату надання відповіді на запит, в тому числі, інформацію щодо кількості осіб, які переселилися в м. Ірпінь з тимчасово окупованої території України (внутрішньо переміщених осіб).
Запит ОСОБА_1 , заступника голови ГО «ЗНПС «Дружба», від 20 вересня 2017 року №378/01-32 був поданий від себе особисто і полягав у отриманні такої інформації та документів:
1. Інформації про затвердження меж міста Ірпінь та його адміністративно-територіальних одиниць на підставі даних державного земельного кадастру та копії документу про таке затвердження;
2. Копії документів - рішення Ірпінської міської ради та виконавчого комітету Ірпінської міської ради з усіма додатками - про затверджені (погоджені) детальні плани територій міста Ірпінь, містобудівні програми, схеми та проекти розвитку інфраструктури, охорони пам`яток історії, культури і природи, озеленення, благоустрою та захисту території, інвестиційні програми та проекти;
3. Положення про Службу містобудівного кадастру міста Ірпінь або її аналог та копію документу про затвердження цього Положення;
4. Програму оновлення містобудівної документації та копію відповідного рішення Ірпінської міської ради.
У даному запиті зазначено, що інформація є такою, що становить суспільний інтерес, оскільки відноситься до питань розпорядження землею територіальної громади міста Ірпінь і важлива для всіх членів територіальної громади.
Ірпінська міська рада та її Виконавчий комітет, проігнорувавши права позивача на інформацію, запитані відомості і документи не надали, тому позивач 16 листопада 2017 року звернувся за захистом порушених прав до суду.
При цьому, за твердженням позивача, метою подання зазначених запитів було не просто отримання інформації, що становить суспільний інтерес, а також її використання з метою аналізу й підготовки пропозицій, поширення її в процесі громадської участі у оновленні або внесенні змін до містобудівної документації, оскільки вся запитана інформація стосується питань і даних, які повинні бути враховані у Генеральному плані міста Ірпінь відповідно до норм законодавства. Право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання, в тому числі - для своєчасного використання. 
Відмова Ірпінської міської ради Київської області та Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області у формі бездіяльності надати позивачу запитувану інформацію та копії документів позбавляє можливість членів територіальної громади міста Ірпіня провести аналіз кількості населення міста, кількість новозбудованих об`єктів житлового фонду, кількістю новозбудованих та реконструйованих об`єктів соціальної інфраструктури, фактичне навантаження на інженерні мережі та технічну можливість їх експлуатації у безпечному для населення режимі, а також забезпечення екологічних вимог та стандартів для безпечного довкілля і можливість комфортного проживання в місті Ірпіні без шкоди для здоров`я.
Отже, на переконання позивача, ненадання відповідачами своєчасно запитаної інформації є перешкоджанням у її використанні для аналізу і своєчасної підготовки пропозицій та зауважень до містобудівної документації, тобто така бездіяльність є перешкоджанням реалізації прав членів територіальної громади міста Ірпінь у процесі розроблення оновлення до містобудівної документації міста Ірпеня, в тому числі генерального плану.
В апеляційній скарзі також зазначено, що порушення прав та інтересів позивача відбулось через ненадання відповідачами інформації, яка становить суспільний інтерес, і яка була необхідна громадськості для своєчасного використання, а саме - для підготовки пропозицій або зауважень до всіх матеріалів оновлення генерального плану. Ненадання своєчасно необхідної інформації відбулось як ненадання документів та відомостей у відповідь на письмові запити, так і як усне ненадання інформації начальником відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради на зборах Громадської ради при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради 26 вересня 2017 року.
Апелянт вважає, що ненадання інформації своєчасно є перешкоджанням для відповідної своєчасної реалізації права на безпосередню участь громадян, зокрема, членів екологічної організації, у процесі оновлення або змін містобудівної документації міста в якому вони проживають.
Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 статті 143 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно п. 41, 42 ч. 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься: прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів територій, їх оновлення і внесення змін до них.
За визначеннями статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
Згідно ч.1, 3 статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.
Статтями 1 та 21 Закону України «Про громадські об`єднання» громадським організаціям надано право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами.
При цьому, право громадських організацій на звернення до суду із відповідними позовами у розумінні п. 2 ч. 1 статті 21 Закону України «Про громадські об`єднання» є загальною прерогативою та обмежено певними категоріями правовідносин, з якими безпосередньо пов`язана статутна діяльність громадських організацій, та законодавством, яке безпосередньо регулює відповідні правовідносини.
Так, відповідно до п. 3.1. Статуту ГО «ЗНПС «ДРУЖБА», затвердженого Установчими зборами ГО «ЗНПС «ДРУЖБА» (Протокол № 1 від 31 січня 2016 року), основна мета діяльності організації: задоволення та захист законних соціальних, економічних та інших спільних інтересів своїх членів.
Згідно статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду відповідно до КАС України. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно достатті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Як на підставу скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2020 року, апелянт посилається на те, що ним було заявлено вимогу про визнання протиправною бездіяльності Ірпінської міської ради та її виконавчого комітету, що полягає в перешкоджанні реалізації прав членів територіальної громади м. Ірпеня, передбачених ст.ст. 17, 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 3, 4 Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні № 555, а судом прийнято рішення, яким зобов`язано Ірпінську міську раду повторно розглянути запит на отримання публічної інформації за вх. № 386/01-32 від 22 вересня 2017 року та надати відповідь згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Тобто фактично судом прийнято рішення за відсутності відповідної позовної вимоги.
Між тим, положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч.1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 статті 160 КАС у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування.
За змістом пунктів 4, 5, 9 ч. 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, а в разі подання позову до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача. Під змістом позовних вимог розуміється визначення змісту і способу захисту свого права, свободи чи інтересу, а тому особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко і зрозуміло зазначити, які саме дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень порушили саме право.
Загальні способи звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах визначені ч. 2 статті 245 КАС України. Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, така особа має право звернутися до суду та просити про їхній захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Стаття 6 КАС України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. В свою чергу, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суд;, з прав людини у справі "Афанасьев проти України" від 5 квітня 2005 року).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог має не лише вирішити позовні вимоги відповідно до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення.
Позивачем при зверненні до суду було заявлено           лише вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідачів без відповідної вимоги про зобов`язання вчинити певні дії. Задоволення судом лише позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності без відповідного зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є ефективним способом захисту, оскільки саме по собі визнання бездіяльності протиправною не призведе до автоматичного відновлення начебто порушених прав позивача, та не призведе безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає вимогам міжнародних норм права.
Водночас, відповідно до п. 4 ч. 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Як у п. 4 ч. 1 статті 5, так і п. 4 ч. 2 статті 245 КАС України цей спосіб захисту складається з двох частин: а) констатуючої - суд визнає бездіяльність протиправною і б) зобов`язуючої - суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вчинити певну дію, прийняти рішення.
Сама лише констатація факту протиправної бездіяльності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнена діями або подальшою бездіяльністю органів державної влади, їх врахування цілковито залежить від відповідача. Це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту. Отже, визнаючи бездіяльність протиправною, суд повинен в силу закону застосувати і спонукаючий засіб впливу, зобов`язуючи відповідача виправити порушення у спосіб вчинення певної дії.
Крім того, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.
Наведене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2019 року по справі № 819/1420/15.
Встановлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма також встановлює виняток у вигляді можливості суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року по справі № 826/6965/14, від 27 листопада 2018 року по справі № 807/997/16, від 15 липня 2019 року по справі № 804/14556/15, від 20 листопада 2019 року по справі № 826/9457/18, від 22 листопада 2019 року по справі № 815/4392/15, від 23 грудня 2019 року по справі № 815/3145/15, від 07 лютого 2020 року по справі № 826/11086/18, від 05 травня 2020 року по справі № 1340/4044/18, від 23 червня 2020 року по справі № 820/1545/16, від 06 серпня 2020 року по справі № 805/3147/16-а).
Отже, принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.
Підставою звернення позивача до суду із позовом у даній справі з огляду на обґрунтування позову та докази, які надані позивачем, є ненадання відповідачами відповіді на інформаційні запити № 378/01-32, 386/01-32. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Колегія суддів вважає, що повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд першої інстанції обрав найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин справи.
Слід зазначити, що оскаржуване рішення суду фактично виконано Виконавчим комітетом Іртиської міської ради шляхом надання відповіді на запит ГО «ЗНПС «ДРУЖБА» від 22 вересня 2017 року за вих. № 386/01-32 листом від 14 січня 2021 року за вих. № 01-32/386 з додатками.
Окремо колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 320/3246/19 за позовом Громадської організації "Захист навколишнього природного середовища "Дружба", заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області до Ірпінської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Бучанська міська рада Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії було встановлено, що відповідачами належним чином проведено громадські слухання щодо обговорення містобудівної документації оновлення генерального плану міста Ірпінь, а позивач є обізнаною з процедурою оновлення містобудівної документації «Генеральний план міста Ірпінь Київської області», що відбулась у 2018 році.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини правовідносин, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірені доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дано правильну правову оцінку і суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ГО «ЗНПС «ДРУЖБА» у вигляді зобов`язання відповідачів повторно розглянути запит на отримання публічної інформації № 386/01-32 від 22 вересня 2017 року та надати відповідь згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» 
Відтак, аргументи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Заступника Голови правління ГО «Захист Навколишнього природного середовища «Дружба» Лаврської Наілі Нариманівни - залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 13 квітня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев