КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 червня 2021 року м. Київ
Справа 381/3258/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8704/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача       Желепи О.В.
суддів                          Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2021 року (ухвалене в складі судді Ковалевської Л.М., інформація щодо дати складання повного тексту рішення відсутня) 
в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 24.06.2019, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір. Позивач умови договору виконав, проте відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, відповідач станом на 28.10.2020 зобов`язаний сплатити: заборгованість за тілом кредиту 9817,75 грн., в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9817,75 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 3767,56 грн. Всього сума заборгованості складає 13 585,31 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір.
     Рішенням Фастівського міськрайонногосуду Київської області від 24 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання:  АДРЕСА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, №   НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, заборгованість по кредитному договору№ б/н від 24.06.2019 в розмірі 9 817,75 грн. (дев`ять тисяч вісімсот сімнадцять гривень 75 копійок) - заборгованість за простроченим тілом кредиту та судові витрати в сумі 1518,90 грн.
В іншій частині позовних вимог -відмовлено.
 
Не погодившись з таким рішенням суду 29.03.2021 року, відповідно до відмітки на поштовому конверті АТ КБ  «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконне, постановлене з порушеннями норм процесуального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи. Суд не належним чином дослідив матеріали справи, не врахував виписку про рух коштів, що призвело до невірного встановлення обставин справи.
Вказує, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активізації, користувався карткою, отримував кредитні кошти  з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору. Таким чином користуючись кредитними коштами, відповідач зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки  за користування кредитом. Відсутність підпису  на відповідних умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатись до таких умов , висловивши певним чином згоду на них.
 Звертає увагу, що відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», банком надано разом з позовною заявою Паспорт споживчого кредитування, який містить всі відповідні умови надання кредиту, підписаний Відповідачем 24.06.2019 року. Саме тому суд повинен дійти висновку, що дана справа не є ідентичною справі, на основі якої Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, а отже застосування постанови ВПВС від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 провадження № 14-131цс19 правового висновку є неможливим.
 
Вказує, що на підтвердження  факту отримання Відповідачем кредитних коштів. АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  разом з позовною заявою, надав наступні документи: Виписку за договором № б/ по рахунку ОСОБА_1 станом на 30.10.2020 року; Довідку про видані картки; Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 . Розрахунок заборгованості за договором Nоб/н від 24.06.2019 року, укладеного між Приват Банком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 28.10.2020. Дані документи містять дані про номери карток, розмір встановленого кредитного ліміту, а також всі здійснені фінансові операції по відповідним карткам.
 
Вказує також, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання грошових  операцій та служать підставою для записів у регістрах бух обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Посилається на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, а саме : постанова по справі №356/1635/16-ц, по справі №456/3643/17, по справі №173/436/18, на постанову від 11.09.2009 року у справі №642/5533/15-ц, на постанову від 19.09.2019 року у справі №127/7543/17, на постанову від 23.12.2019 року у справі №375/250/18, на постанову від 29.07.2020 року у справі №753/10779/16-ц, на постанову від 11.09.2019 року у справі №153/1334/16.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2021 року та надано учасникам справи строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу.
17 травня 2021 року представником позивача подано письмові пояснення щодо апеляційної скарги, обґрунтовані тим, що розгляд даної справи проводитиметься без виклику учасників, просить суд врахувати надані письмові пояснення та задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволені позову скасувати та постановити нове про задоволення цих вимог.
Станом на 10 червня 2021 року відзиву подано не було, відповідач відповідно до зворотного повідомлення копію ухвали апеляційного суду та копію апеляційної скарги отримав 20.05.2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних  осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 lст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні.
Задовольняючи частково позов, суд вважав встановленими такі обставини.
Судом встановлено, що 24.06.2019 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк».
Судом встановлено, що 24.06.2019 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Характеристика типу кредитної лінії з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна» визначена у довідці про умови кредитування «Універсальна», а також Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Згідно з пунктом 1.1.6.1 Умов та Правил строк дії договору - 12 місяців з моменту підписання клієнтом заяви про приєднання з автоматичним лонгуванням на той же строк у разі, якщо жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору.
Відповідно до пункту 1.1.6.4 Умов та Правил термін позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 15 років.
У пункті 1.1.2.1.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язаний вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до тарифів банку.
Основним обов`язком клієнта відповідно до п. п. 2.1.1.5.1 є обов`язок щодо погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених пунктами 2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2 договору.
Згідно з пунктами 2.1.1.2.10, 2.1.1.3.1 Умов та Правил за користування кредитом клієнт сплачує банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. Розмір відсотків залежить від виду картки та зазначений у тарифах банку та паспорті споживчого кредиту. В разі прострочення зобов`язань за договором клієнт сплачує банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної процентної ставки від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. В разі неповернення клієнтом кредиту в строк, зазначений у п. п. 2.1.1.2.4 договору, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна Gold», 74,4% - для преміальних карток: Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.
У пункті 2.1.1.3.5 Умов та Правил сторони узгодили, що в разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором в повному обсязі.
Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачено, що за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань нараховується штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.
Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вигляді відновлювального встановленого ліміту на картковий рахунок.
Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з   ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 9 817,75 грн., суд першої інстанції посилався на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті банку, а тому підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2021 року в частині відмови у стягненні з  відповідача заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, в іншій частині рішення суду просить залишити без змін.
Отже, рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 9 817,75 грн., сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає вказану справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції посилався на те, що у заяві позичальника № б/н від 24.06.2019 року не зазначена процентна ставка, Умови і Правила надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачем не підписані, а тому відсутня домовленість сторін про сплату відсотків у відповідному розмірі.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає про наступне.
Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на паспорт кредиту та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Проте, колегія суддів не погоджується з іншим висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи та наданим суду доказам.
У анкеті-заяві розмір процентної ставки не зазначено.
Разом з цим суду наданий паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 24.06.2019 року. (а.с. 13-14)
У паспорті споживчого кредиту викладені істотні умови кредитного договору: розмір кредитного ліміту, процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001% річних, процентна ставка за межами пільгового періоду - 42% річних, порядок повернення кредиту - щомісяця до 25 числа поточного місця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100грн. У паспорті також визначені порядок нарахування та розмір штрафів за невиконання зобов`язань.
Підписавши вказаний паспорт споживчого кредиту, який є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1   відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Посилання суду першої інстанції на те, що банк порушив положення частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не повідомивши позичальника про умови кредитування та не погодивши з ним такі умови є безпідставними, так як вказані умови були погоджені в паспорті споживчого кредиту, підписаним відповідачем.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитну картку та активно нею користувався, знімаючи грошові кошти та здійснюючи покупки за кредитні кошти.
Також відповідачем до суду першої інстанції подано заяву, в якій останні визнав, що брав кредит та визнав вимоги про повернення тіла кредиту.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої "Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003, статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є право-відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи, що у паспорті кредитування, який підписаний відповідачем, визначений розмір відсотків за користування кредитом, позовні вимоги в частині стягнення відсотків в сумі 3767,56 є доведеними. Відповідач, будучи обізнаним про розгляд справи ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду, свого розрахунку відсотків, яки й би спростував правильність зробленого позивачем розрахунку не надав .
Вказане узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом у справі № 284/157/20.
Відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно паспорту споживчого кредиту сторони погодили процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 84%, тому з відповідача підлягають стягненню проценти за порушення грошового зобов`язання, які були з ним погоджені, у розмірі 3767 грн. 56 к., що нараховані станом на 28 жовтня 2020 року 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи із задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з відповідачки судових витрат, понесених позивачем при поданні позову, а також з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
 
Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, судові витрати у  заборгованість за простроченими процентами у розмірі 3767 ( три тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 56 к.
Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2021 року в частині стягнення з  ОСОБА_1  судового збору змінити, збільшивши його розмір до 2 102 ( дві тисячі сто дві ) грн. 00к. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, судові витрати у сумі 3153 три тисячі сто п`ятдесят три ) гривні 00 к.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року 
Суддя-доповідач                                                                                         О.В. Желепа
 
Судді                                                                                                             В.А. Кравець
 
                                                                                                                       О.Ф. Мазурик