Постанова
Іменем України
 
25 травня 2021 року     
                    
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/7956/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Ратушного А.В.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 
 
на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області 
 
від 25 березня 2021 року про відмову в забезпеченні доказів
 
в складі судді Котлярової І.Ю. 
 
у справі №363/1124/21 Вишгородського районного суду Київської області 
 
за заявою ОСОБА_1 
 
про забезпечення доказів до подання позовної заяви,
 
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
 
                                        В С Т А Н О В И В:
 
19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви шляхом витребування у Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" докази - інформацію з наданням належним чином засвідчених копій відповідних документів, а саме інформацію про усі рахунки ОСОБА_2 , які діяли в період часу з 17.04.2012 по 07.11.2018.
 
В обґрунтування заяви зазначила, що має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а витребування вказаних доказів надасть повну інформацію, необхідну для подання позову, а також можливість остаточно визначитися з його ціною і сумою судового збору, який необхідно сплатити при поданні позовної заяви.
 
Також зазначила, що у 2015 році вона вже зверталася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою про поділ майна подружжя і ухвалою суду від 17.09.2015 було задоволено її клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування з ПАТ "Банк "Софійський " та АТ "Ощадбанк" доказів, а ухвалою від 21.12.2015 забезпечено позов. Однак, ухвалою суду від 08.02.2016 позовну заяву залишено без розгляду, а тому вважала, що всі заходи забезпечення, вжиті судом, припинили свою дію.
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.03.2021 в задоволенні заяви відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.
 
Як на підставу скасування ухвали суду посилалася на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що заявник не навів підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. 
 
Суд не врахував, що у заяві про забезпечення доказів зазначено про те, що            ОСОБА_2 протягом шлюбу переказував грошові кошти зі своїх банків рахунків на інші банківські рахунки з метою приховання коштів та розпорядження ними одноособово. На думку заявника, такі обставини свідчать, що ОСОБА_2 вже здійснювалися певні дії щодо приховування грошових сум, а з урахуванням часу, що сплинув, подальше зволікання з отриманням запитуваної інформації від банку дає достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.
 
Також суд не врахував прохання щодо розгляду заяви без повідомлення осіб, які можуть отримати статус учасників справи, ураховуючи, що їх повідомлення може унеможливити або істотно ускладнити отримання відповідних доказів.
 
За наведених обставин просила змінити ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 25.03.2021 та задовольнити заяву про забезпечення доказів.
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вирішення судом питання щодо забезпечення доказів врегульовано законодавцем в                  ст. 116-118 ЦПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (ч. 2 ст. 116 ЦПК України).
Вимоги до заяви про забезпечення доказів зазначено в ст. 117 ЦПК України, зокрема згідно з ч. 1 цієї статті у заяві про забезпечення доказів зазначається: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, інших сторін по справі та їхнє місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; перелік документів, що додаються до заяви.
Також при вирішенні питання щодо забезпечення доказів шляхом їх витребування підлягають застосуванню норми ст. 84 ЦПК України, частиною першою якої визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. 
Відповідно до частини 2 статті 84 ЦПК України, в клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Судом першої інстанції, урахувавши вищенаведені норми процесуального закону, та встановивши, що в заяві про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявником не наведено обґрунтованих доводів припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання/подання доказів згодом стане неможливим чи утрудненим, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення доказів.
 
До того ж, суд правильно зазначив в ухвалі, що докази, які просить витребувати заявник, знаходяться в АТ "Ощадбанк" та можуть бути витребувані судом за клопотанням сторони під час розгляду справи про поділ майна подружжя.
 
Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом обставин зазначених в заяві, а саме перерахування ОСОБА_2 в період шлюбу грошових коштів на інші банківські рахунки не спростовують висновку суду про відсутність правових підстав для відмови в забезпеченні доказів, оскільки дані обставини не є достатньо обґрунтованими та не підтверджені доказами.
 
В заяві про забезпечення доказів ОСОБА_1 вказує на те, що у 2015 році вона вже зверталася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.08.2015 відкрито провадження у справі №363/3456/15-ц за вказаним позовом. В ході розгляду справи ухвалою суду від 17.09.2015 задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів шляхом витребування з ПАТ "Банк "Софійський" та АТ "Ощадбанк" докази. 
 
Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Дійсно, як вбачається з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №363/3456/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ухвалою від 20.08.2015 відкрито провадження у справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.09.2015 клопотання представника позивача про забезпечення доказів задоволено та витребувано з                    ПАТ «Банк «Софійський» і АТ «Ощадбанк» інформацію щодо наявності відкритих рахунків, банківських осередок, що маються в установах банку на ім`я                     ОСОБА_2 , а також в разі наявності надати інформацію про рух коштів з банківських карток та будь-яких відкритих рахунків.
 
До того ж, в Єдиному державному реєстрі судових рішень за номером справи 363/3456/15-ц відсутні судові рішення щодо скасування заходів забезпечення доказів, вжитих ухвалою суду від 17.09.2015. 
 
За наведених обставин, доводи щодо можливості втрати доказів є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 має можливість отримати такі докази у справі №363/3456/15-ц, звернувшись до суду з відповідною заявою.
 
Посилання скаржника на те, що у тій іншій справі №363/3456/15-ц докази витребувано лише за період до 27.10.2016, тоді як вона просить витребувати за період з 17.04.2012 по 07.11.2018 (день розірвання шлюбу) колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.
 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду                     м. Києва від 07.11.2018 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 21). Рішення набрало законної сили 08.12.2018.
 
Даним рішенням суду встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.10.2016 вже було розірвано шлюб на території м. Сімферополь Автономної Республіки Крим на підставі рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим та 07.12.2016 видано свідоцтво про розірвання шлюбу.
   
В подальшому між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 03.02.2017 зареєстровано шлюб.
 
Судом в рішенні від 07.11.2018 також встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинені з 2015 року.
 
Оскільки судовим рішенням встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинені в 2015 році, то предметом позову про поділ майна подружжя, з яким ОСОБА_1 має намір звернутися до суду буде майно набуте подружжям до 2015 року. 
 
Таким чином, заявником не доведено існування спору щодо майна, набутого після 2015 року, а тому не мають правового значення доводи скаржника про необхідність забезпечення доказів шляхом їх витребування за період з 27.10.2016 по 07.11.2018 не знайшли свого підтвердження.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.
 
Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував прохання заявника щодо розгляду заяви без повідомлення осіб, які можуть отримати статус учасника справи, не спростовують висновку суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення доказів. Тим більше, за приписами ч. 4 ст. 118 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення доказів без повідомлення інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи, є правом суду, а не обов'язком.
 
Крім того, колегія суддів враховує, що у відповідності до вимог ч. 5 ст. 116 ЦПК України, протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів (25.03.2021) ОСОБА_1 не подала позовної заяви про поділ майна подружжя. Зокрема, матеріали справи не містять таких доказів. А за приписами ч. 5 ст. 116 ЦПК України, у разі неподання позовної заяви протягом 10 днів суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів.
Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення доказів вирішено з дотриманням норм процесуального права.
 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,
                                                     П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 25 березня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

Головуючий                                                                                                     О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                  О.В. Желепа

                                                                                                                            В.А. Кравець