ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8063/20  Номер провадження 22-ц/814/542/21	Головуючий у 1-й інстанції Блажко  І.О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.
за участю секретаря Ряднини І.В.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року, ухвалене суддею Блажко І.О., повний текст рішення складено 16 грудня 2020 року, у справі  за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 
зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради про визнання діяльності фіктивною.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2020 року КП «ЖЕО №2»  Полтавської міської ради звернулося до місцевого суду  з вказаним позовом  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , в якому просили стягнути з  відповідачів  на користь  КП  "ЖЕО № 2"  заборгованість по оплаті за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі  8372,87 грн., в тому числі: заборгованість за послуги – 7333,14 грн., індекс інфляції - 718,02 грн., 3 % річних - 321,70 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн., посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачами зобов`язань щодо оплати наданих послуг за ними утворилась заборгованість.
18 вересня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до КП «ЖЕО №2» ПМР, в якій позивач просив визнати діяльність відповідача фіктивною та стягнути судовий збір 840,80 грн. (а.с.69-71).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року  позов комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради заборгованість у розмірі 8 372 грн. 87 коп.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради про визнання діяльності фіктивною залишено без розгляду.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження доказів, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права прохає скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову КП «ЖЕО 2» та стягнути судові витрати. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у період з 01.01.2014 р. по 01.12.2020 р. він та інші відповідачі сплачував за надані послуги, що підтверджується квитанціями, доданими до апеляційної скарги.
Вказує, що ці квитанції він не надав суду першої інстанції у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 приховала їх від нього, оскільки він фактично не проживає зі своєю сім`єю за вказаною адресою, а проживає в с. Мала Перещепина.
У період часу з липня 2020 р. по січень 2021 р. він звертався до відповідачки з вимогою про надання квитанцій, проте вона повідомила, що вони втрачені. Лише в січні 2021 р. вона повідомила, що знайшла ці квитанції.
Посилається на те, що він припинив шлюбні відносини з відповідачкою та проживає окремо. До квартири зайти не може, оскільки ключі від вхідних дверей знаходяться виключно у ОСОБА_3 , яка і проживає у квартирі разом з сином.
22.01.2021 р. між ними складено акт прийому-передачі квитанцій, які підтверджують оплату за надані послуги, за період з 2014 р. по 2020 р. у сумі 2516,58 грн. Отже, він не мав можливості подати їх до місцевого суду. 
Також зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності до вимог про стягнення боргу.
Рішення суду першої інстанції в частині залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 ним не оскаржується.

09.03.2021 р. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому КП «ЖЕО № 2» прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення місцевого суду, яке вважають таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі.
Відповідач ОСОБА_1 також надав апеляційному суду заяву про розгляд справи без його участі та за участю представника ОСОБА_4 .

Між тим, представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. 
У судовому засіданні 15.04.2021 р. інтереси відповідача ОСОБА_1 представляв адвокат Коротич П.І. відповідно до договору та ордеру від 15.03.2021 р. 

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Коротич П.В., який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , погодився з її доводами та представником відповідача ОСОБА_4 , який також приймав участь в апеляційному суді, в частині застосування строку позовної давності та просив не враховувати квитанції про сплату житлово-комунальних послуг, доданих до апеляційної скарги; перевіривши законність  та обґрунтованість  судового рішення  в межах  доводів апеляційної  скарги приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить: ОСОБА_2 – 1/5 частина, ОСОБА_3 – 1/5 частина, ОСОБА_1 – 3/5 частин, що підтверджується копією Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 173299801 від 10 липня 2019 року (а.с.61).
Згідно з довідкою КП «ЖЕО№2» ПМР № 1786 від 25.08.2020 р. за вищевказаною адресою зареєстровані: власник – ОСОБА_1 , дружина – ОСОБА_3 , син – ОСОБА_2 (а.с.18).
Обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюється Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради, яке надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до договору №143361 від 13.05.2015 р., укладеного між КП “ЖЕО №2” ПМР та ОСОБА_3 (а.с.19).        
Згідно п. 2 цього договору, виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. 
Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради №50 від 20.02.2008 р., КП "ЖЕО№2" було визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та затверджено вичерпний Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлено середні тарифи на них. 
Вартість послуги з утримання будинків і споруд та  прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_1 становила 71,85 грн. (0,886 грн. Х 81,10 м2 загальної площі квартири) та 76,55 грн. (0,886 грн. Х 86,40 м2 загальної площі квартири) з 01.05.2015 в зв`язку зі зміною площі (а.с.9, 10).
Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради №68 від 04.04.2018 для КП «ЖЕО№2» встановлено: 1) перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, мінімально необхідний для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків та прибудинкової території; 2) періодичність та строки надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій окремо по кожному будинку. 
З 01.05.2018 р. вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для відповідачів за місяць становить – 279,94 грн. (3,240 грн. Х 86,40 м2 загальної площі квартири) (а.с.11-15).

Як убачається з наданого позивачем розрахунку, за період з 01.06.2014 р. по 31.07.2020 р. за відповідачами утворилась заборгованість з наданих послуг за адресою АДРЕСА_3 , у сумі 7 333,14 грн.
Крім того за період з 01.06.2014 р. по 31.07.2020 р. нараховано індекс інфляції в сумі 718,02 грн. та три проценти річних – 321,70 грн., а всього – 8 372,87 грн. (а.с.16, 17). 

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що КП «ЖЕО №2» ПМР надавало відповідачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за які вони не сплачували в повному обсязі та мають заборгованість за період з 01.06.2014 р. по 31.07.2020 р. у сумі 7 333,14 грн. 
Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для нарахування індексу інфляції та трьох процентів річних на вказану суму заборгованості за цей же період.
Крім цього, місцевий суд послався на те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, який перервався у зв`язку з поданням заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р., учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Згідно п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
За  ст. 162 ЖК України та п. п. 14, 17, 35 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених Постановою КМУ від 17.05.2005 №76, відповідач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання у строки, встановлені чинним законодавством.
Пунктом 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених  постановою КМ України від 21.07.2005 р. № 630, передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Передбачена п. 10 ч. 3 Закону № 1875-ІV норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України № 1875-ІУ укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов`язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови в стягненні із відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.
Таким чином, за відсутності договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12, від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59ц13.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).
Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша  статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). 
Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Наведене узгоджується з правовим висновком ВП ВС у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що КП «ЖЕО №2» ПМР надавало відповідачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_3 , за які вони не сплачували в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав про стягнення з них заборгованості з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних.

Стягуючи заборгованість за період з 01.06.2014 р. по 31.07.2020 р. у загальній сумі 8 372,87 грн., суд першої інстанції послався на те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, який перервався у зв`язку з поданням КП «ЖЕО№2» заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості, (справа №554/727/20), який в подальшому ухвалою суду від 06.04.2020 р. за заявою боржника був скасований (а.с.21). 

Перевіряючи рішення місцевого суду у цій частині, колегія суддів виходить з такого. 

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).
Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу.

Між тим, у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, Великою Палатою Верховного Суду наведено такий правовий висновок, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. 
Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). 
Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). 
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).
Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції).
Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).
Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Як вказувалося вище, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з01.06.2014 р. по 31.07.2020 р., у загальній сумі 8 372,87 грн., з яких сума боргу – 7333,14 грн., індекс інфляції - 718,02 грн., 3 % річних - 321,70 грн. 
Згідно з п. 5 типового договору № 143351 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.05.2015 р., кладеному між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 , розрахунковим періодом є календарний місяць. 
У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015 р. У разі, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовому виді про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим (п. 20 Договору) а.с. 19 на звороті). 

У суді першої інстанції відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали заяву про застосування строку позовної давності (т. 1 а.с. 40-41). 

Звернення КП «ЖЕО№2» до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 6301,61 грн. у справі №554/727/20, який ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.04.2020 р. за заявою боржника був скасований, не перериває строк позовної давності, що узгоджується з правовим висновком ВП ВС у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19.

З позовом до відповідачів позивач звернувся 01.09.2020 року, з пропуском строку позовної давності встановленого ст. 257 ЦК України, за щомісячними платежами, починаючи з 01.06.2014 р. по 01.08.2017 р.

Отже, стягненню з відповідачів підлягає заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 11.09.2017 р. по 31.07.2020 р. (межі позовних вимог), у сумі 6345,84 грн., а також індекс інфляції за цей же період в сумі 597,66 грн. та три проценти річних у сумі 296,49 грн., а всього – 7239,99 грн. 

Якщо квартира належить на праві приватної власності декільком особам, то позов про стягнення заборгованості має бути пред`явлений до всіх співвласників квартири.
При цьому, в разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них  про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири.
Такі висновки наведені у постанові ВС від 20.09.2018 р. у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц).

З урахуванням положень статті 319 ЦК України, та оскільки квартира належить відповідачам на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.
Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Як вказувалося вище, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить: ОСОБА_2 – 1/5 частина, ОСОБА_3 – 1/5 частина, ОСОБА_1 – 3/5 частин.
Отже, заборгованість за житлово-комунальні послуги має бути стягнута з відповідачів у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру, а саме: з  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість у сумі по 1448,00 грн. з кожного; з ОСОБА_1 – 4343,99грн. 

Судові витрати у справі, сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду, складають 2102 гривні (а.с.22, 23). Позов задоволено частково, на 86%. 

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рахунок понесених витрат зі сплати судового збору - 1807,72 грн., пропорційно розміру задоволених вимог (на 86%) та розміру частки кожного співвласника квартири, а саме: з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – по 361, 54 грн.; з ОСОБА_1 - 1084,64 грн.
Враховуючи те, що апеляційна скарга задовольняється частково, понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача КП «ЖЕО№2» на його користь пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 441,42 грн.
Як встановлено ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки сума судових витрат, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1  на користь позивача є більшою, то відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з нього на користь позивача необхідно стягнути різницю судових витрат у сумі 643,44 грн.,а позивача КП «ЖЕО№2» звільнити від обов`язку відшкодування витрат зі сплати судового збору понесеного ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги. 
Отже, апеляційна скарга задовольняється частково, рішення місцевого в частині задоволення позову КП «ЖЕО№2» про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову КП «ЖЕО№2».
Оскільки рішення місцевого суду в частині залишення без розгляду зустрічного позову не оскаржується, то в цій частині колегією суддів воно не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3,4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року в частині задоволення позову КП «ЖЕО№2» скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення. 
Позов Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради заборгованість за послуги  з утримання  будинків і  споруд та  прибудинкових територій за період з 11.09.2017 р. по 31.07.2020 р. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, у сумі 2896,00 грн., по 1448,00 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради заборгованість за послуги  з утримання  будинків і  споруд та  прибудинкових територій за період з 11.09.2017 р. по 31.07.2020 р. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, у сумі 4343,99 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради витрати зі сплати судового збору у сумі 723,08 грн., по 361, 54 грн. з кожного. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради витрати зі сплати судового збору у сумі 643,44 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
 Повний текст постанови складено 26.04.2021 року.

Головуючий-суддя О. В. Чумак            

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун