Ухвала
Іменем України 
11 травня 2021 року
м. Київ
справа № 639/2032/17
провадження № 51-3955 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року, 
встановив:
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року  ОСОБА_4 засуджено за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року залишено без руху апеляційну скаргу захисника в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вказаний вирок.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2019 року повернуто захиснику його апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції від 02 листопада 2018 року, оскільки ним не усунуто недоліки апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі суду            від 06 грудня 2018 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного вироку від 02 листопада 2018 року та повернуто його апеляційну скаргу.
Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 вбачається, що він не погоджується з вказаним вироком суду першої інстанції від 02 листопада 2018 року та ухвалою апеляційного суду від 08 квітня 2021 року.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов до висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до статті 426 КПК до суду касаційної інстанції подається касаційна скарга.
Згідно з вимогами частини 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі                    статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Відповідно до  частини 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії удових рішень, які оскаржуються. 
Відповідно до частини 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
У частині 1 статті 424 КПКвизначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Частиною 2 статті 424 КПКвстановлено, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Так, у своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 наводить доводи щодо незаконності вироку суду першої інстанції, однак не звернув увагу на те, що в даному кримінальному провадженні предметом розгляду суду касаційної інстанції у відповідності до             статті 424 КПКможуть бути ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, тобто ухвала апеляційного суду про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження вказаного вироку та повернення апеляційної скарги.
При цьому, засуджений не наводить доводів щодо незаконності, на його думку, ухвали апеляційного суду від 08 квітня 2021 року про відмову в задоволенні його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку, яка і є предметом оскарження касаційного суду.
Отже, вказана неузгодженість та суперечності в касаційній скарзі ОСОБА_4 позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження за його касаційною скаргою та прийняти остаточне рішення за наслідками її розгляду.
Таким чином, у касаційній скарзі ОСОБА_4 має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування судового рішення, які, на його думку, допущено судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. 

До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Водночас касаційна скарга не містить вимог до суду касаційної інстанції відповідно до положень статті 436 КПК.
При цьому, всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК ОСОБА_4  не долучив до касаційної скарги копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Крім того, касаційна скарга засудженого адресована до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тоді як, у відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Водночас звертаємо увагу ОСОБА_4 на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.
 
Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд      
 
постановив:
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 квітня 2021 рокузалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.  
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                    ОСОБА_3