Справа № 464/3074/20                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/869/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       17 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Ванівського О.М.,
суддів – Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами виконавчого комітету Львівської міської ради та представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «Драган,1» до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа – ОСОБА_1 про скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради,-

в с т а н о в и в:

       В червні 2020 року об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «Драгана, 1» звернулось в суд з позовом до Львівської міської ради в особі виконавчого комітету Львівської міської ради про скасування рішення Виконкому від 15.06.2018 № 631 «Про надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання».
       Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 01.11.2017 утворена комісія, яка передала житловий комплекс АДРЕСА_2 з балансу ЛКП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на баланс ОСББ «Драгана, 1». Передача житлового комплексу проведена, згідно акту приймання-передачі передано також і спірне нежитлове приміщення, зазначене як колясочна (21,1 кв. м). Натомість, 15.06.2018 Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийняте рішення №631, яким дозволено ОСОБА_1 здійснити переобладнання нежитлових приміщень (пл.21,1 кв.м) у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру. Наполягає, що ОСОБА_1 немає жодного відношення до даного будинку, вона не є ні співвласником, ні мешканцем будинку АДРЕСА_2 , тому є особою, котра незаконно заволоділа нежитловим приміщенням (колясочною). Вважає, що відповідач прийняв рішення, яким надав дозвіл ОСОБА_1 проживати у колясочній, тоді як таке питання співвласниками житлового будинку не вирішувалось, не ставилось на голосування і рішення загальних зборів з цього питання не приймалось. Вважає, що спірне приміщення, яке передане на баланс ОСББ, є у спільній власності мешканців будинку, не перебуває у комунальній власності міста, тому відповідач, не будучи власником чи розпорядником приміщень у будинку, прийняв рішення незаконно, з порушенням прав співвласників ОСББ. Просив скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №631 від 15.06.2018, на підставі якого ОСОБА_1 незаконно має право користуватись нежитловим приміщенням (колясочною).
       Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року позов задоволено.
       Скасувано рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 631 від 15.06.2018 "Про надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання".
       Стягнуто з бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСББ "Драгана, 1" судові витрати у розмірі 2102 гривні.
       Рішення суду оскаржив виконавчий комітет Львівської міської ради, подавши апеляційну скаргу.
       Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Вказує, що в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим в результаті приватизації квартир їх мешканцями, право власності останніх на такі приміщення не виникає. Зазначає, що спірні приміщення не можуть бути віднесені до категорії допоміжних приміщень. Відтак застосування ст..ст. 1, 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 на спірні правовідносини не поширюється, оскільки вказані приміщенняє нежитловими приміщеннями, не відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, на них не розповсюджується правовий режим спільної власності мешканців будинку. Зазначені нежитлові приміщення належать до комунальної власності міста, тому Львівська міська рада – орган місцевого самоврядування, котрий представляє та приймає рішення від імені територіальної громади міста Львова, як власник має право ними розпоряджатися.
       Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
       Рішення суду також оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.
       Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням нор матеріального права. 
       Зазначає, що згідно рішення Виконавчого комітету ЛМР від 15.06.2018 року №631, прийнято за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 14.06.2017 року, наказу Директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 14.05.2018 року №269 та рішення громадської комісії з житлових питань при виконкомі , ОСОБА_1 було надано дозвіл на здійснення переобладнання нежитлових приміщень загальною площею 21,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_2 під квартиру АДРЕСА_3 , тобто задовго до прийняття наказу та до підписання Акту передачі майна на баланс ОСББ, 01.11.2017 року.
       Вказує, що з 1997 року проживала в спірному приміщенні. Вказане приміщення не використовувалось в будь-яких інших цілях, скарг, заяв щодо іншого використання даного приміщення в ЛКп «Під Зуброю» не поступало. 
       Звертає увагу, що в даному спорі слід виходити із правового статусу приміщення, незважаючи на його назву, вважає, що спірне приміщення має інше призначення ніж колясочна і припинило бути допоміжним приміщенням. Основна ознака, яка дозволяє розмежувати допоміжні та нежитлові приміщення - їх функціональне призначення, що і встановлено експертним шляхом. Спірне приміщення ніколи не було і не є допоміжним приміщенням, а відтак, не є у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку, тому позовні вимоги є безпідставними, а оспорюване рішення ЛМР є таким, що відповідає чинному законодавству на момент його прийняття. 
       Покликається на практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, в якому поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено про існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Зазначає, що у випадку задоволення позову матиме місце втрата житла для ОСОБА_1 , яка отримавши відповідне рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 631 від 15.06.2018 мала усі підстави розраховувати на законний перебіг подій.        Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
       30 квітня 2021 року представник ОСББ «Драгана,1» подав відзив на апеляційну скаргу виконавчого комітету ЛМР та 06 травня 2021 року на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Вважає, доводи апеляційних скарг безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін. Вказує, що технічною документацією на будинок від 20.05.1991 року та актом від 01.11.2017 року підтверджено , що спірне приміщення з початку проектування та будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 належить до допоміжного приміщення та метою якого було та є забезпечення побутових потреб мешканців будинку, покращення життєвого комфорту.
       Окрім цього зазначає, що в спірному приміщенні наявна щитова установка, яка забезпечує електроенергію співвласників багатоквартирного житлового будинку, а відтак свідчить про значний суспільний інтерес співвласників цього будинку.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представник виконавчого комітету ЛМР- Шагай О. та представник ОСББ «Драган, 1» - Кремінець М.М. подали до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату, проте колегія суддів вважає, що клопотання є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з березня 2021 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційних скаргах та відзиві на скаргу тощо.
За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін – на підставі наявних у справі даних та доказів.
       Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення Виконавчого комітету Львівської Міської ради №631 від 15.06.2018 «Про надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання» прийняте із порушенням прав співвласників, після передачі будинку ОСББ, в тому числі, приміщення про яке виник спір по даній справі, без з`ясування думки співвласників, без обговорення на загальних зборах. Тому вважав, що спірне рішення підлягає скасуванню, а порушені права всіх співвласників будинку АДРЕСА_2 слід відновити.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
       Встановлено, що розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №14 від 10.01.2017р. «Про утворення комісії з приймання-передачі житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 з балансу ЛКП «Під Зуброю» на баланс ОСББ «Драгана, 1», яким зобов`язано ЛМКП «Під Зуброю» передати на баланс ОСББ «Драгана, 1» житловий комплекс за адресою: АДРЕСА_2 .
        ОСОБА_1 звернулась 14.06.2017р. із заявою про надання їй дозволу на переведення колясочної по АДРЕСА_2 в житлове приміщення (а.с.35).
       З витягу з протоколу №6 засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі від 10.08.2017р. вбачається, що надано дозвіл двірнику ЛКП «Під Зуброю» ОСОБА_1 на перепланування приміщень колясочної з розширенням за рахунок частини площі вестибюлю під квартиру на АДРЕСА_2 .(а.с.37)
       01 листопада 2017 року утворена комісія, яка передала житловий комплекс за адресою АДРЕСА_2 з балансу ЛКП «Під Зуброю» на баланс ОСББ «Драгана, 1».
       Згідно з актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини від 01 листопада 2017 року з балансу на баланс, колясочна площею 21,1 м.кв. визначається, як допоміжне приміщення; не передаються в управління ОСББ інші технічні приміщення (5,5 кв.м.) – нежитлові приміщення 1-го поверху з індексом ХХV. При цьому, судом встановлено, що жодних застережень стосовно приміщення колясочної, на яке претендує ОСОБА_1 в акті не має.
       Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 11.12.2017р. №581 «Про затвердження акту приймання-передачі багатоквартирного будинку в цілому на АДРЕСА_2 з балансу ЛКП «Під Зуброю» Сихівської районної адміністрації в управління ОСББ «Драгана», зобов`язано ЛКП «Під Зуброю» Сихівської районної адміністрації здійснити передачу нежитлового приміщення першого поверху багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 , загальною площею 5,5 кв.м., позначену в технічній документації під індексом ХХV. (а.с.27)
       З наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 14.05.2018р. №269 вбачається, що затверджений висновок міжвідомчої комісії при виконкомі щодо технічної можливості проведення переобладнання нежитлових приміщень (площею 21,1 кв. м.) в будинку АДРЕСА_1 під квартиру. (а.с.36)
       Встановлено, що 15.06.2018р. Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення № 631 «Про надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання»: 1. дозволити ОСОБА_1 здійснити переобладнання нежитлових приміщень (заг. пл.21,1 кв.м) у будинку АДРЕСА_2 під квартиру АДРЕСА_3 відповідно до проектних пропозицій ФОП ОСОБА_3 , яка буде складатись з однієї житлової кімнати, пл.5,0 кв.м, кухні-ідальні пл.9,8 кв.м, суміщеного санвузла пл.2,9 кв.м, коридору пл. 3,4 кв.м. 2. Громадянці ОСОБА_1 у встановленому порядку отримати технічні умови на інженерне забезпечення об`єакта. 3. Сихівській районній адміністрації надати висновок про відповідність здійсненого переобладнання нежитлових приміщень (заг. площею 21, 1 кв. м.) в будинку АДРЕСА_2 на АДРЕСА_4 . Після виконання пункту 3 цього рішення надати нежитловим приміщенням у будинку АДРЕСА_5 .5. Вважати квартиру АДРЕСА_6 службовою Сихівської районної адміністрації. 6. Департаменту житлового господарства та інфраструктури провести закріплення службової квартири АДРЕСА_6 працівнику ЛКП "Під Зуброю" ОСОБА_4 відповідно до вимог законодавства України. (а.с.18)
       Згідно з статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
       Відповідно до статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.
       Згідно з нормами статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
       Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у справі N 1-2/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.
       Згідно з нормами статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;
       Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеним у його постанові від 18 липня 2018 р. у справі № 916/2069/17.
       Як визначено п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. 
       Частиною 2 ст.382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.         
       Наведене положення дає підстави стверджувати, що власники квартир у багатоквартирному будинку є одночасно і співвласниками самого будинку, адже, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК018- 2000, будинок як різновид будівлі складається з «несучих та огороджуючих або сполучених конструкцій, які утворюють наземні та підземні приміщення». 
       У відповідності до ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. 
       Згідно із ч.ч. 18, 19 ст. 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об`єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж. У разі відсутності документації на багатоквартирний будинок колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, протягом півроку з дня державної реєстрації об`єднання відновлює її за власний рахунок.
       Порядком передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2002р. №1521, (чинний на момент спірних правовідносин), (далі Порядок) регулюється процедура передачі житлового комплексу на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача.
       Пунктами 2,3,4,5,7 Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс визначено, що загальні збори об`єднання вирішують питання про: прийняття житлового комплексу на баланс об`єднання; залишення житлового комплексу або його частини на балансі попереднього балансоутримувача (за умови укладення з ним відповідного договору); передачу житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, та укладення з цією юридичною особою відповідного договору. Для приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс утворюється відповідна комісія. У разі прийняття рішення про передачу житлового комплексу на баланс об`єднання утворюється комісія у складі представників попереднього балансоутримувача та об`єднання, а у разі прийняття рішення про передачу житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, - у складі представників попереднього балансоутримувача, юридичної особи, на баланс якої передається майно, та об`єднання. Комісію очолює представник приймаючої сторони. Комісія визначає технічний стан житлового комплексу або його частини відповідно до вимог законодавства та складає акт приймання-передачі згідно з додатком до цього Порядку. Передача житлового комплексу або його частини з балансу на баланс проводиться разом з планом земельної ділянки, технічним паспортом будинку та відповідною технічною документацією (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж тощо) у двомісячний термін після надходження відповідного звернення від об`єднання. У разі втрати план земельної ділянки, технічний паспорт будинку або технічна документація виготовляються чи відновлюються за рахунок підприємства, установи чи організації, з балансу яких передається житловий комплекс або його частина, протягом місяця після надходження відповідного звернення від об`єднання. Кожній із сторін, що бере участь у прийманні-передачі, надається примірник акта приймання-передачі, підписаний членами комісії та затверджений керівництвом кожної сторони (підписи скріплюються печаткою). Датою передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс є дата підписання акта приймання-передачі.
       Частина 1 та частина 2 ст. 386 ЦК України зазначає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
       Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
       Як встановлено судом, спірне приміщення загальною площею 21, 1 кв. м., в будинку АДРЕСА_1 – це приміщення колясочної. Зазначений факт не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, зокрема, Актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 01.11.2017, заявою ОСОБА_1 б/н від 16.06.2017 адресованої центру надання адміністративних послуг; витягом з протоколу № 6 засідання громадської комісії з житлових питань при Виконкомі від 10.08.2017.
       Спірне приміщення колясочної відноситься до допоміжних приміщень та перебувало у спільній власності власників багатоквартирного будинку, ще до створення юридичної особи ОСББ «Драгана, 1».
       12 липня 2016 року проведено державну реєстрацію юридичної особи – ОСББ «Драгана,1».
       01 листопада 2017 року у зв`язку з тим, що спірне приміщення перебувало у власності власників багатоквартирного будинку останнє було передано з балансу ЛКП «Під Зуброю» на баланс ОСББ «Драгана, 1», що підтверджується Актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс.
       З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження Виконавчого комітету Львівської міської ради про те, що спірне приміщення є комунальною власністю.
       Окрім цього, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було надано висновок будівельно-технічної експертизи № 01/10-19я від 09.10.2019 року, відповідно до висновків якого спірне приміщення, розташоване на першому поверсі будинку по АДРЕСА_5 – це фактично відокремлене приміщення, призначене для використання в цілях не пов`язаних з обслуговуванням інших приміщень будівлі, яке є самостійним нерухомим майном, тобто є нежитловим приміщенням. Статус вказаного приміщення – нежитлове.
       Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
       Колегія суддів не бере до уваги висновок експерта, на який посилається апелянт ОСОБА_1 , оскільки такий суперечить іншим матеріалам справи, зокрема Акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 01.11.2017, заяві ОСОБА_1 б/н від 16.06.2017 адресованої центру надання адміністративних послуг; витягу з протоколу № 6 засідання громадської комісії з житлових питань при Виконкомі від 10.08.2017.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Виконавчого комітету Львівської Міської ради №631 від 15.06.2018р. «Про надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання» прийняте із порушенням прав співвласників та підлягає скасуванню для безперешкодного та постійного користування допоміжним приміщенням усіма співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 375 , 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

       Апеляційні скарги виконавчого комітету Львівської міської ради та представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
       Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.

Головуючий :                                                  Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.