ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3255/21 Справа № 177/1225/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач- Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року,ухваленого суддею Строговою Г.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
В обґрунтування позову зазначила, що у квітні 2019 року вона та ОСОБА_3 , яка була власником житлового будинку з надвірними побудовами, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,3201 га, кадастровий номер 1221884700:04:001:0241 та кадастровий номер 1221884700:04:001:0242, на якій розташований вказаний будинок, домовилися, що ОСОБА_3 , продасть їй вказаний житловий будинок з надвірними побудовами та земельну ділянку на якій він розташований за 140000, 00 грн.
В травні 2019 року у зв`язку з погіршенням здоров`я ОСОБА_3 переїхала на постійне місце проживання до своєї доньки ОСОБА_2 – третьої особи по справі, до м.Нікополь. 
15 травня 2019 року позивач поїхала до м. Нікополь, де мешкала ОСОБА_3 та передала їй обумовлену ними суму 140000,00 грн., як повну оплату вартості житлового будинку та земельної ділянки. При передачі вказаної суми коштів була присутня донька власниці майна ОСОБА_2 та в її присутності було складено відповідну розписку та позивачу передані правовстановлюючі документи на нерухоме майно та ключі від будинку. 
Вказує, що ними було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, з її боку здійснено повну оплату вартості майна, з боку продавця передано документи на майно, ключі від будинку та обумовлено, що після отримання всіх необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу документів вони посвідчать вже виконаний ними договір купівлі-продажу нотаріально до кінця 2019 року.
Оскільки фізичний стан здоров`я не дав змоги ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії з підготовки нерухомого майна до продажу, вона написала довіреність, якою уповноважила позивача та її чоловіка бути її представниками з питань підготовки до продажу належного їй майна. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 
Після її смерті спадкоємцем першої черги за законом є її донька ОСОБА_2 – третя особа по справі, однак остання, знаючи про продаж її матір`ю нерухомого майна, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася.
Оскільки, ОСОБА_3 померла, а її донька ОСОБА_2 не прийняла спадщину після її смерті, що позбавило її права оформити право власності на спадкове майно, тому в теперішній час позивач не має можливості посвідчити у нотаріуса договір купівлі-продажу. 
У зв`язку з чим просила суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_1 , що складається в цілому із житлового будинку (А-1) загальною площею 95,7 кв.м, житловою площею 52,5 кв.м., сараїв (В,Е), гаража (Г), вбиральні (Д), водо колонки (І), вимощення (ІІ), огорожі/воріт (№1-3) та земельної ділянки площею 0,32201 гектарів, кадастровий номер: 1221884700:04:001:0241 та кадастровий номер 1221884700:04:001:0242, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , дійсним. 
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги.
При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, в цілому правильно встановив обставини справи, не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ч.2 ст.220 ЦК України. Наголошує на тому, що причиною неможливості посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу нерухомого майна – житлового будинку з надвірними побудованими та земельної ділянки, які належали ОСОБА_3 , є смерть власника майна ОСОБА_3 , а спадкоємець померлої ОСОБА_2 не прийняла спадщину, що позбавило її права оформити право власності на спадкове майно, тому мають місце обставини, які унеможливлюють нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, така можливість втрачена остаточно.
Відзив на апеляційну скаргу не подано
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, щоОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22.03.1989 року, згідно рішення виконавчого комітету Криворізької районної Ради народних депутатів від 27.11.1987 р. №309, зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №13-231-3980, належить житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с. 6) та довідкою з КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 26.12.2019 року (а.с. 19), а також на підставі державного акта на право приватної власності серії ІV-ДП №055588, виданого 15.12.1999 року Новопільською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення 12 сесії 22 скликання Новопільської сільської Ради народних депутатів від 09 жовтня 1997р., належить земельна ділянка площею 0,3201 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1221884700:04:001:0241 та кадастровий номер 1221884700:04:001:0242, що підтверджується копією державного акта (а.с. 7).
Як зазначила в позові позивач, у квітні 2019 року вона та ОСОБА_3 , в усній формі домовилися, що ОСОБА_3 продасть їй нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, а саме: житловий будинок з надвірними побудовами, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,3201 га, кадастровий номер 1221884700:04:001:0241 та кадастровий номер 1221884700:04:001:0242, на якій розташований вказаний будинок за 140000, 00 грн.
15 травня 2029 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складена розписка, згідно якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 140000,00 грн. за продаж будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою (а.с. 12).
Після написання розписки позивачу передано правовстановлюючі документи на нерухоме майно та ключі від будинку, про що вказувала позивач у позовній заяві.
Також, ОСОБА_3 15.05.2019 написала довіреність, якою уповноважила позивача ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 бути її представниками з питань підготовки до продажу належного їй майна, та яка посвідчена приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстровано в реєстрі за №367 15.05.2019, про що свідчить копія довіреності (а.с. 13-15). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 18).
За життя ОСОБА_3 договір не був нотаріально посвідчений.
Як зазначала в позові позивач після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги за законом є її донька ОСОБА_2 – третя особа по справі, яка у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не звернулася та спадщину не прийняла, про що не заперечувала ОСОБА_2 надавши заяву про визнання позову.
Крім того, з інформації наданої Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 13 жовтня 2020 року вбачається, що після смерті  ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с. 34).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу в задоволенні її позовних вимог на підставі досліджених доказів виходив з того, що договір купівлі-продажу від 15 травня 2019 року є нікчемним, так як сторонами не додержано вимог закону про його нотаріальне посвідчення, ним передбачено перехід права власності на нерухоме майно, яке обов`язково підлягає нотаріальному посвідченню, тому для сторін правочину він не створює будь-яких юридичних наслідків, у зв`язку з чим, даний правочин не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст.220 ЦК України.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Нормами ч.1 ст.657 ЦК України визначена формаокремих видів договорів купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. 
Судом встановлено, що 15 травня 2029 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складена розписка, згідно якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 140000,00 грн. за продаж будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою (а.с. 12).
Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 15.05.2019 написала довіреність, якою уповноважила позивача ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 бути її представниками з питань підготовки до продажу належного їй майна, та яка посвідчена приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстровано в реєстрі за №367 15.05.2019, що підтверджено копією довіреності (а.с. 13-15). 
Згідно положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
За змістом ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 
Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз`яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема ні підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яке означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). 
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст.334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст.5 ЦК). 
Суд встановив, що власниця нерухомого майна ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і за її життя. Договір купівлі продажу будинку та земельної ділянки не був нотаріально посвідчений.
Відповідно до ст. 1218 ч.1 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
З інформації наданої Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 13 жовтня 2020 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с. 34).
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Отже, суд першої інстанції, встановив, що позивач та ОСОБА_3 , в усній формі домовилися про продаж ОСОБА_3 належного їй на праві власності житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянку, при цьому позивач передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 140000 грн., а остання написала розписку про отримання від ОСОБА_1 зазначеної суми коштів за продаж належного її будинку (а.с.12.). 
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
В даному випадку до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, нормами ч.1 ст.657 ЦК України визначена форма укладення такого договору, а саме у письмовій формі з нотаріальним посвідченням.
Позивач і ОСОБА_3 в письмовій формі не уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріально його не посвідчили, що в силу положень ч.1 ст.220 ЦК України вказує на нікчемність правочину.
Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин..
Доводи позивача про не застосування судом закону, який підлягав застосуванню, а саме ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки смерть власника майна ОСОБА_3 та неприйняття спадкоємцем ОСОБА_2 спадщини унеможливлюють нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, така можливість втрачена остаточно, колегія суддів відхиляє.
При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
Судом встановлено, а матеріали справи підтверджено, що 15 травня 2019 року ОСОБА_3 написала розписку позивачу ОСОБА_1 про те, що отримала від ОСОБА_1 140000,00 грн. за продаж будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою. 
В цей же день ОСОБА_3 написала довіреність, якою уповноважила позивача ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 бути її представниками з питань підготовки до продажу належного їй майна, та яка посвідчена приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстровано в реєстрі за №367 15.05.2019, що підтверджено копією довіреності. 
Окрім того, з вказаної довіреності видно, що у зв`язку із слабким станом здоровя ОСОБА_3 довіреність нотаріусом посвідчена за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15).
Тобто розписка була складена, а довіреність посвідчена нотаріусом в один день 15 травня 2019 року за місцем мешкання третьої особи ОСОБА_2 , яка є донькою ОСОБА_3 , окрім того, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , через сім місяців після зазначених подій.
У позовній заяві позивач зазначала, що 15 травня 2019 року вона поїхала до м.Нікополь, де у доньки ОСОБА_2  мешкала ОСОБА_3  та передала їй  обумовлену ними суму 140000,00 грн., як повну оплату вартості житлового будинку та земельної ділянки, при цьому в день передачі грошових коштів і посвідчення нотаріусом довіреності на представництво позивачем і її чоловіком інтересів  ОСОБА_3 , сторони мали можливість укласти у відповідності з вимогами закону договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та посвідчити його нотаріально, оскільки приватний  нотаріус Максименко О.В. посвідчувала довіреність за місцем мешкання доньки ОСОБА_3 , у якої проживала мати, і до якої приїхала позивач для передачі грошових коштів за продаж будинку та отримання довіреності на представництво інтересів.
Колегія суддів дійшла висновку що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України, тому доводи позивача про наявність підстав для застосування зазначених норм права є необґрунтованими.
За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору купівлі-продажу від 15 травня 2019 року дійсним, оскільки даний правочин є нікчемним, тому суд першої інстанції на законних підставах відмовив у задоволені позовних вимог. ОСОБА_1 .
Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі позивач.
Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: