ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 808/3200/17	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та ОСОБА_1 

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 808/3200/17 (суддя І інстанції – Бойченко Ю.П.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-3) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив, урахуванням  заяви про зміну позовних вимог:
визнати незаконним та протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16.01.2017 № 9 в частині виключення позивача із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 16.01.2017, та скасувати його;
визнати незаконними та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення із позивачем повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини, тобто не забезпечення грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням;
визнати незаконними та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо утримання із грошового забезпечення позивача військового збору протягом вересня 2015 року січня 2017 року;
визнати незаконними та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо утримання із грошового забезпечення у лютому 2016 року винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за грудень 2015 року в розмірі 3013 грн 89 коп.;
визнати незаконними та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування грошового забезпечення за грудень 2016 року, у порушення законодавства України;
визнати незаконними та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я лише за один календарний рік у порушення чинного законодавства України;
визнати незаконними та протиправним дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України щодо оформлення та подання до ГУ ПФУ документів для призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , без зазначення у складі грошового забезпечення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, з яких був сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: щомісячної винагороди в розмірі 60%; винагороди за участь в антитерористичній операції, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціальних проблем, а також вихідної допомоги при звільненні;
визнати незаконними та протиправним дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 28 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в розмірі 6727,00 грн;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок одноразової грошової допомоги, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та здійснити виплату перерахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів, відповідно до наказу МВС України від 04.07.2014 № 639 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам»  і провести індексацію цих грошових доходів та здійснити відповідну виплату;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок грошового забезпечення, та здійснити виплату незаконно утриманих коштів у вигляді військового збору, за період з вересня 2015 року по січень 2017 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 незаконно утриманих коштів за грудень 2015 року у вигляді винагороди за безпосередню участь в антитерористичні операції за грудень 2015 року в розмірі 3013 грн 89 коп.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок грошового забезпечення за грудень 2016 року з урахуванням невиплачених коштів, у зв`язку з невірним нарахуванням грошового забезпечення, та здійснити відповідну виплату;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виключити позивача із списків особового складу вищезазначеної військової частини, саме в день проведення із позивачем усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення (грошового, продовольчого і речового);
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016-2017 рік, в розмірі 6727,00 грн, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 16.01.2017, до дня нарахування і виплати належного позивачу грошового забезпечення, включаючи грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 240, 25 грн, за кожний день затримки розрахунку при звільненні;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головне управління Національної гвардії України надати до ГУ ПФУ Запорізької області довідку про розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення за період служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ перед звільненням з 09.07.2015 по 31.12.2016 включно, з зазначенням в ній окремими рядками спірних виплат, а саме: щомісячної винагороди в розмірі 60%; винагороди за участь в антитерористичні операції, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціальних проблем, а також вихідної допомоги при звільненні;
зобов`язати ГУ ПФУ Запорізької області, на підставі оновленої довідки військової частини НОМЕР_1 НГУ про розмір виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення, з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, здійснити перерахунок призначеної позивачу з 17.01.2017 пенсії по інвалідності та визначити її розмір з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого проводиться її розрахунок, спірні виплати;
зобов`язати ГУ ПФУ Запорізької області сплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в належному обсязі, починаючи з 17.01.2017, із врахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати ГУ ПФУ Запорізької області провести розрахунок різниці між фактично виплаченою ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, починаючи з 17.01.2017, та розміром пенсії по інвалідності, що мала бути обчислена, нарахована та сплачена йому з 17.01.2017, з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого проводиться її розрахунок, спірних виплат та надати цей розрахунок.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2020 року позов задоволено частково: 
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини;
визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо утримання із грошового забезпечення ОСОБА_1 військового збору протягом вересня 2015 року січня 2017 року;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 та здійснити виплату утриманих коштів у вигляді військового збору за період з вересня 2015 року по січень 2017 року, з урахуванням вже виплачених сум;
визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо утримання із грошового забезпечення ОСОБА_1 у лютому 2016 року винагороди за безпосередню участь в антитерористичні операції за грудень 2015 року в розмірі 3013 грн 89 коп.;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 утриманих коштів за грудень 2015 року у вигляді винагороди за безпосередню участь в антитерористичні операції за грудень 2015 року в розмірі 3013 (три тисячі тринадцять) грн 89 коп.;
визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я за один календарний рік;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та здійснити виплату перерахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів;
визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2016-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 16.01.2017;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 16.01.2017.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати це рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати це рішення в частині задоволення позову щодо:
визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо утримання із грошового забезпечення ОСОБА_1 військового збору протягом вересня 2015 року січня 2017 року;
зобов`язання зробити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 та здійснити виплату утриманих коштів у вигляді військового збору за період з вересня 2015 року по січень 2017 року, з урахуванням вже виплачених сум;
визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я за один календарний рік; 
зобов`язання зробити перерахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та здійснити виплату перерахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів
та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що військова частина НОМЕР_1 зобов`язана саме в день виключення зі списків особового складу військової частини забезпечити його грошовим, речовим та продовольчим забезпеченням. Вказує, що згоди на виключення його зі списків не надавав, тому наказ від 16.01.17 № 9 є незаконним. Крім того, відповідач 2 не вказав у наказі від 16.01.17 № 9 про нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 28 днів, не повернули незаконно утриманий військовий збір, нарахували одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я у розмірі 50 % лише за один календарний рік.. У зв`язку з невиплатою компенсації за невикористану додаткову відпустку він має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Позивач також зазначив, що щомісячна винагорода в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення не була включена та врахована при обчисленні розміру грошового забезпечення для визначення розміру пенсії
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач 2 зазначає, що здійснив позивачу перерахунок та виплату військового збору за 2016 рік. З посиланням на  постанову Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1161 зазначає, що утримання військового збору у 2015 році здійснювалось відповідно до норм чинного законодавства. Також відповідач 2 вказує, що у 2006 році позивач набув право на отримання грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірів 8 посадових окладів. На думку відповідача 2, період строкової служби для виплати одноразової грошової допомоги зараховується при першому звільненні з військової служби. Оскільки позивач у 2006 році вже був звільнений з військової служби, тому , відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04.07.2014 № 638 та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, не мав підстав для зарахування періоду строкової служби при виплаті одноразової грошової допомоги.
Від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову без змін.

Від відповідача 3 відзив на апеляційні скарги не надходив.

Справу відповідно до приписів статті 311 КАС України розглянуто в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у період з 04.07.2015 по 16.01.2017, що підтверджується довідкою відповідача 2 від 20.01.2017 № 01133/1 ( т. 1 а.с. 26).
У періоди з 09.07.2015 по 17.12.2015, з 18.03.2016 по 06.04.2016, з 29.08.2016 по 31.08.2016, з 12.01.2017 по 15.01.2017 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції ОТУ «Маріуполь» м. Маріуполі Донецької області, що підтверджується довідкою відповідача 2 від 14.07.2017 № 231 (т. 1 а.с. 23).
18.12.2015 під час несення служби позивач отримав вогнепальне поранення лівої стопи, у зв`язку із чим у той же день його госпіталізовано до Бердянської міської лікарні, та для подальшого лікування направлено до Запорізької обласної клінічної лікарні, де він знаходився на стаціонарному лікування по 31.12.2015, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 22695 (т.с. 1, а.с. 31).
Позивач має статус ветерана війни-учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 30.11.2016 серії НОМЕР_2 , та є особою з інвалідністю 3 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни  інвалідів війни, що підтверджується посвідченням від 30.03.2019 серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 24 зворотній бік).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 16.01.2017 № 9 ОСОБА_1 , звільненого з військової служби за станом здоров`я наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16.01.2017 № 4 о/с в запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (т.1 а.с 25).
Одночасно позивачу нараховані компенсація за невикористану основну щорічну відпустку за 2015-2016 роки; вихідна допомога при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік календарний рік.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії по інвалідності.
Не погоджуючись із діями відповідачів 1, 2 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу під час проходження військової служби та при звільненні з військової служби, а також вважаючи, що має право на перерахунок пенсії, позивач  звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний наказ вичерпав свою дію фактом свого застосування, та його скасування не призведе до поновлення прав позивача та до виконання завдань адміністративного судочинства, оскільки, за наявності правових підстав, нарахування та виплата позивачу спірних сум грошового забезпечення можливі за рішенням суду, без поновлення його у списках особового складу військової частини. Тому відмовив у задоволенні позову в частині визнання незаконним та протиправним наказу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16.01.2017 № 9 в частині виключення позивача із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 16.01.2017, та скасування його;  зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виключити позивача із списків особового складу вищезазначеної військової частини, саме в день проведення із позивачем усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення (грошового, продовольчого і речового).
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо утримання із грошового забезпечення позивача військового збору протягом вересня 2015 року січня 2017 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок грошового забезпечення, та здійснити виплату незаконно утриманих коштів у вигляді військового збору за період з вересня 2015 року по січень 2017 року, з урахуванням вже виплачених сум, суд першої інстанції дійшов висновку, що право особи, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції у період з 09.09.2015 бути звільненою від оподаткування військовим збором її доходів у вигляді грошового забезпечення працівників, перелік яких визначений у  Законі № 548, не може нівелюватися підзаконним нормативно-правовим актом.

Встановивши, що позивач з 01.01.2015 по 17.12.2015 брав участь в антитерористичній операції, а з 18.12.2015 по 31.12.2015 безперервно перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманої травми, та дослідивши розрахунки, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач 2 протиправно утримав із грошового забезпечення позивача у лютому 2016 року винагороду за безпосередню участь в антитерористичні операції за грудень 2015 року в розмірі 3013 грн 89 коп. 
Задовольняючи вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що за правилами пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 5 КАС України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії Отже, вимоги щодо визнання дій відповідача 2 незаконними не ґрунтуються на вимогах КАС України, а тому відмовив в їх задоволенні.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що зміна окладу та інших надбавок (доплат, премій) пов`язана саме із переведенням позивача на іншу посаду, яке вплинуло на нарахування грошового забезпечення за грудень 2016 року  , тому   позовні вимоги в частині визнання незаконними та протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування грошового забезпечення за грудень 2016 року відмовив у їх задоволенні.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я лише за один календарний рік у порушення чинного законодавства України та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та здійснити виплату перерахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів, суд першої інстанції виходив з того, позивач при попередньому звільненні з військової служби у 2006 році не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже при обчисленні такої допомоги у 2017 році відповідач 2 мав врахувати період строкової військової служби позивача. 
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до наказу МВС України від 04.07.2014 № 639 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», у зв`язку з втратою його чинності, ще до виникнення спірних правовідносин.
Суд першої інстанції зазначив, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12  статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки». Тому, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої  статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої  статті 12 Закону № 3551-ХІІ. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18. 

Відтак, позов в частині зобов`язання відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 16.01.2017 задоволено судом першої інстанції.
Зважаючи не те, що вимог про забезпечення продовольчим та речовим забезпеченням позивачем не заявлено, тому суд першої інстанції відмовив  у визнанні протиправними дій відповідача 2 щодо не забезпечення позивача грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, а також і у визнанні дій незаконними, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах КАС України.
Дослідивши розрахунок грошового забезпечення позивача (т. № 1 а.с. 27), суд першої інстанції встановив, що у розрахунку щомісячної винагороди нема щомісячної винагороди саме у розмірі 60%, яку б не було включено до довідки про призначення пенсії 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що   винагорода за участь в антитерористичній операції не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у ній, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який є складовим елементом грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, відповідно до  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відтак, відмовив у задоволенні позову в частині визнання незаконними та протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України щодо оформлення та подання до ГУ ПФУ документів для призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 без зазначення у складі грошового забезпечення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, з яких був сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: щомісячної винагороди в розмірі 60%; винагороди за участь в антитерористичній операції, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціальних проблем, а також вихідної допомоги при звільненні та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України надати до ГУ ПФУ Запорізької області довідку про розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення за період служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ перед звільненням з 09.07.2015 по 31.12.2016 включно, з зазначенням в ній окремими рядками спірних виплат, а саме: щомісячної винагороди в розмірі 60%; винагороди за участь в антитерористичні операції, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціальних проблем, а також вихідної допомоги при звільненні 
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, про необхідність відмови у похідних вимогах   в частині зобов`язання ГУ ПФУ Запорізької області, на підставі оновленої довідки військової частини НОМЕР_1 НГУ про розмір виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення, з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, здійснити перерахунок призначеної позивачу з 17.01.2017 пенсії по інвалідності та визначити її розмір з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого проводиться її розрахунок, спірні виплати; зобов`язання ГУ ПФУ Запорізької області сплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в належному обсязі, починаючи з 17.01.2017, із врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання ГУ ПФУ Запорізької області провести розрахунок різниці між фактично виплаченою ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, починаючи з 17.01.2017, та розміром пенсії по інвалідності, що мала бути обчислена, нарахована та сплачена йому з 17.01.2017, з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого проводиться її розрахунок, спірних виплат та надати цей розрахунок.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що лише після проведення фактичного розрахунку (виплати всіх сум, що належать звільненому працівникові) починається перебіг строку, визначеного частиною першої  статті 233 КЗпП України. Врахувавши відсутність повного розрахунку із позивачем на момент винесення рішення у справі, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 16.01.2017, до дня нарахування і виплати належного позивачу грошового забезпечення, включаючи грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 240,25 грн, за кожний день затримки розрахунку при звільненні як передчасно заявлених.
Судом апеляційний перегляд відповідно до приписів  статті 308 КАС України здійснений в межах доводів і вимог апеляційних скарг.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої  статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»  (далі –Закон № 2232-XII) тут та далі  у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої  статті 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Пунктом 2 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII  визначено, що початком проходження військової служби вважається: день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Частиною другою  статті 24 Закону № 2232-XII  встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту б) частини 6  статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. (ч. 9  статті 26 Закону № 2232-XII).
Згідно з абз. 1 та 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008  (далі - Положення № 1153/2008 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
При цьому, відповідно до пункту 231 Положення № 1153/2008 військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством. Оскарження наказу не зупиняє його виконання. У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання. У такому разі контракт, строк дії якого закінчився під час вимушеного прогулу, продовжується на строк вимушеного прогулу і строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Новий контракт з таким військовослужбовцем укладається у порядку, визначеному цим Положенням.
1. щодо позовних вимог в частині визнання незаконними та протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо утримання із грошового забезпечення позивача військового збору протягом вересня 2015 року січня 2017 року, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок грошового забезпечення та здійснити виплату незаконно утриманих коштів у вигляді військового збору за період з вересня 2015 року по січень 2017 року.
Законом України «Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції» від 18.06.2015 № 548 (далі-Закон № 548) підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України  доповнено  новими абзацами такого змісту:
"Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.
Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України". Введений в дію з 10.09.2015.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором», яка набрала чинності 12 січня 2016 року, установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції. Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.
Під час судового розгляду встановлено, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції ОТУ «Маріуполь» м. Маріуполі Донецької області.
Відтак, на позивача поширюється дія Закону № 548. 
Заперечуючи позов, відповідач 2 посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 та не згодний лише з періодом оподаткування військовим збором доходів позивача.
Апеляційний суд відхиляє вказані доводи, оскільки право особи, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції у період з 10.09.2015 бути звільненою від оподаткування військовим збором її доходів у вигляді грошового забезпечення працівників встановлено Законом і відсутність механізму реалізації цього права не повинна впливати на наявність  самого права, оскільки саме у своєчасному визначенні такого механізму також полягає позитивний обов`язок держави.
Тому, починаючи з дати введення в дію Закону № 548, тимчасово доходи позивача у вигляді грошового забезпечення як особи, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції, звільняються від оподаткування військовим збором. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність утримання коштів у вигляді військового збору за період з вересня 2015 року по січень 2017 року , з урахуванням вже виплачених сум за 2016 рік, та правильно зобов`язав відповідача 2 зробити перерахунок грошового забезпечення, та здійснити виплату незаконно утриманих коштів у вигляді військового збору за період з вересня 2015 року по січень 2017 року, з урахуванням вже виплачених сум. 
2. Щодо позовних вимог в частині визнання незаконними та протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я лише за один календарний рік у порушення чинного законодавства України та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та здійснити виплату перерахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів, відповідно до наказу МВС України від 04.07.2014 № 639 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам»  і провести індексацію цих грошових доходів та здійснити відповідну виплату суд зазначає наступне.
Частиною 2  статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ  (далі  Закон № 2011-XII) у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) визначено, серед іншого, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі – військовослужбовці), які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджена  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.07.2014 № 638  (далі –  Інструкція № 638 у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби).
Пунктом 37.1 розділу XXXVII  Інструкції № 638  визначено, зокрема, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пунктами 37.4, 37.5 розділу XXXVII  Інструкції № 638  встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена пунктами 37.1 і 37.2 цього розділу, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2  постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».
У разі першого звільнення цих осіб з військової служби до вислуги років для виплати їм одноразової грошової допомоги зараховується також період строкової військової служби.
Водночас, частиною 2  статті 15 Закону України № 2011-ХІІ  (із змінами, внесеними згідно із  Законом України від 03.11.2006 № 328-V) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Як встановлено із розрахунку вислуги років на пенсію позивача (т. № 1 а.с. 28), він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_4 у період з 23.09.2005 по 01.02.2006, та у в/ч НОМЕР_5 у період з 09.03.2006 по 29.09.2006, з якої його звільнено на підставі наказу від 29.09.2006 № 419 (вказана інформація міститься у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_6 (т. № 1, а.с. 24).
Сторонами не заперечується та обставина, що протягом 2005-2006 років позивач проходив строкову військову службу, при цьому норми  Закону України № 2011-ХІІ  у редакції, чинній у 2006 році, не передбачали наявності у осіб, звільнених зі строкової військової служби, права на отримання одноразової грошової допомоги.
Тобто, позивач при попередньому звільненні з військової служби у 2006 році не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже при обчисленні такої допомоги у 2017 році відповідач 2 мав врахувати період строкової військової служби позивача.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я лише за один календарний рік у порушення чинного законодавства України та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України зробити перерахунок одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та здійснити виплату перерахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів підлягає задоволенню.
За приписами  статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що одноразова грошова допомога при звільненні носить разовий характер, тому індексації вона не підлягає.
Крім того, у зв`язку з втратою чинності наказу МВС України від 04.07.2014 № 639 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» до спірних відносин він не підлягає застосуванню.  
3. Щодо позовних вимог про визнання незаконними та протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України щодо оформлення та подання до ГУ ПФУ документів для призначення пенсії по інвалідності позивачу без зазначення у складі грошового забезпечення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, з яких був сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: щомісячної винагороди в розмірі 60%; винагороди за участь в антитерористичній операції, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціальних проблем, а також вихідної допомоги при звільненні;
зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України надати до ГУ ПФУ Запорізької області довідку про розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення за період служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ перед звільненням з 09.07.2015 по 31.12.2016 включно, з зазначенням в ній окремими рядками спірних виплат, а саме: щомісячної винагороди в розмірі 60%; винагороди за участь в антитерористичні операції, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціальних проблем, а також вихідної допомоги при звільненні.
Так, відповідно до частин 2, 3  статті 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з частиною 1  статті 15 Закону № 2011 пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Частиною 3  статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 7  постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»  (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:
відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Судом із довідки відповідача 2 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 від 23.06.2017 № 0655 встановлено, що у вказаній довідці для призначення пенсії зазначено такі додаткові види грошового забезпечення за період з 09.07.2015 по 31.12.2016: надбавка за виконання особливо важливих завдань 50%; надбавка за кваліфікацію (враховано нулями); премія.
При цьому, до довідки не включено щомісячну винагороду в розмірі 60%; винагороду за участь в антитерористичній операції; матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціальних проблем, а також вихідну допомогу при звільненні.
Велика Палата Верховного Суду приймаючи у подібних правовідносинах постанову від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17 дійшла висновку, що при обчисленні пенсії на підставі  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення, як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Крім того, факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного  статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який є вичерпним.
З розрахунку грошового забезпечення позивача (т. № 1 а.с. 27) встанолено, що такі виплати як винагорода за участь в антитерористичній операції; матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціальних проблем, а також вихідна допомога при звільненні виплачувались не регулярно або взагалі носили одноразовий характер, а тому підстави для їх врахування при обчисленні пенсії позивачу відсутні, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Крім того, винагорода за участь в антитерористичній операції не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у ній, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який є складовим елементом грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, відповідно до  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Таких же висновків щодо застосування норм матеріального права дійшов Верховний Суд в постанові від 18.04.2019 у справі № 431/703/17.
Стосовно щомісячної винагороди в розмірі 60% слід зазначити, що з розрахунку грошового забезпечення позивача (т. № 1 а.с. 27) не вбачається щомісячної винагороди саме у розмірі 60%, яку б не було включено до довідки про призначення пенсії, а отже дані вимоги задоволенню також не підлягають. Так, в розрахунку міститься рядок «ЩДВГ», проте ці виплати нараховано у значно більшому розмірі, і позивач питання щодо включенні їх до розрахунку при обчисленні пенсії не ставить.
Таким чином, у задоволенні позову в частині визнання незаконними та протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України щодо оформлення та подання до ГУ ПФУ документів для призначення пенсії по інвалідності позивачу без зазначення у складі грошового забезпечення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, з яких був сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: щомісячної винагороди в розмірі 60%; винагороди за участь в антитерористичній операції, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціальних проблем, а також вихідної допомоги при звільненні та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України надати до ГУ ПФУ Запорізької області довідку про розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення за період служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ перед звільненням з 09.07.2015 по 31.12.2016 включно, з зазначенням в ній окремими рядками спірних виплат, а саме: щомісячної винагороди в розмірі 60%; винагороди за участь в антитерористичні операції, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціальних проблем, а також вихідної допомоги при звільненні слід відмовити.
При цьому, за правилами ч. 1  ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього  Закону  провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Звідси, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України надати до ГУ ПФУ Запорізької області довідку про розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення за період служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ перед звільненням з 09.07.2015 по 31.12.2016 включно, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ Запорізької області, на підставі оновленої довідки військової частини НОМЕР_1 НГУ про розмір виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення, з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, здійснити перерахунок призначеної позивачу з 17.01.2017 пенсії по інвалідності та визначити її розмір з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого проводиться її розрахунок, спірні виплати; зобов`язання ГУ ПФУ Запорізької області сплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в належному обсязі, починаючи з 17.01.2017, із врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання ГУ ПФУ Запорізької області провести розрахунок різниці між фактично виплаченою ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, починаючи з 17.01.2017, та розміром пенсії по інвалідності, що мала бути обчислена, нарахована та сплачена йому з 17.01.2017, з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого проводиться її розрахунок, спірних виплат та надати цей розрахунок слід відмовити, оскільки ці вимоги є похідними від попередніх.
4. Щодо позовних вимог в частині визнання незаконними та протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення із позивачем повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини, тобто не забезпечення грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення із позивачем повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини.
Разом із тим, щодо визнання протиправними дій відповідача 2 щодо не забезпечення позивача грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням слід зазначити, що вимоги стосовно забезпечення продовольчим та речовим забезпеченням позивачем не заявлено, а тому в даній частині суд відмовляє, як відмовляє і у визнанні дій незаконними, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах  КАС України.
5. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 16.01.2017, до дня нарахування і виплати належного позивачу грошового забезпечення, включаючи грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 240, 25 грн, за кожний день затримки розрахунку при звільненні.
Приписи  Закону № 2011-XII  не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплата середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також не містять норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.
Між тим, згідно з частиною 1  статті 116 КЗпП  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини 1  статті 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, нормами  КЗпП України  передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у  статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Суд зазначає, що за загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми  КЗпП  підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Закріплені у статтях  116,  117 КЗпП  норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні з військової служби, керуючись метою забезпечення рівності прав у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті  116  та  117 КЗпП України  як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 825/598/17 (провадження № К/9901/23837/18).
Разом з тим, суд враховує, що фактичної виплати всіх належних при звільненні позивачеві сум у цій справі на момент звернення з позовом не відбулося.
У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як зазначив Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні, аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, Конституційний Суд України визначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.
Згідно з частиною першою  статті 233 КЗпП України  працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з частиною другою  статті 117 КЗпП України, як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що  статтею 116 КЗпП України  на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені  статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Підсумовуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої  статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена  статтею 117 КЗпП України.
Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень статей  233,  116,  117 КЗпП України, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена  статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).
Лише після проведення фактичного розрахунку (виплати всіх сум, що належать звільненому працівникові) починається перебіг строку, визначеного частиною першої  статті 233 КЗпП України.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3151/19.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги у зазначеній частині заявлені передчасно без наявності спору про це. 
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджено обставини справи і надано оцінку всім доводам сторін, рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим  апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 808/3200/17 залишити  без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко