КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                            
        П О С Т А Н О В А
       І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 квітня 2021 року                                                                                        м. Київ
                                                                                                      
Справа №756/5912/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/6415/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   судді-доповідача:                Соколової В.В.                                                                                суддів:                                    Поліщук Н.В.            , Шкоріної О.І.                                                         за участю секретаря                      Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Жука М.В. 02 грудня 2020 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергополь - Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «Енергополь - Україна» на користь ОСОБА_1 борг за ліцензійним договором  від 26 квітня 2011 року в сумі 35722228, 15 грн, який виник за період з 31 грудня 2014 року по 31 грудня 2018 року. Стягнути з ПрАТ «Енергополь - Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати.
01 грудня 2020 року сторонами подано заяву про укладення мирової угоди та закриття провадження у справі.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Енергополь - Україна» про визнання мирової угоди  - відмовлено.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергополь - Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором - закрито.
Ухвала суду мотивована тим, що сторони вийшли за межі предмета спору, а тому суд не має правових підстав для затвердження мирової угоди. Закриваючи провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутній спір, та усі конфліктні питання узгоджені.
 
Не погодився із судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що сторони не заявляли, що між ними відсутній спір, а заявляли про те, що відповідно до п.10 мирової угоди укладеної між сторонами від 03 серпня 2020 року, лише після виконання сторонами своїх зобов`язань в повному обсязі згідно цієї мирової угоди сторони один до одного претензій не мають. Оскільки судом не затверджена мирова угода, а відповідачем у добровільному порядку не погашена заборгованість, то між сторонами є спір. Зазначає, що за наявності поданих сторонами доказів щодо предмета доказування, суд першої інстанції зобов`язаний був надати оцінку вказаним доказам при вирішенні справи по суті. А відтак, неправильне тлумачення доказів та процесуальних заяв сторін, при закритті провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України,є процесуально недопустимим, оскільки оцінка наданим доказам повинна надаватися при ухваленні судового рішення по суті спору. З урахуванням викладеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу директор ПрАТ «Енергополь-Україна» просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасувати ухвалу суду першої інстанції. Зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Таким чином, вихід за межі предмета спору  при укладені мирової угоди це право сторін, яке може бути обмежено лише порушенням прав третіх осіб. В оскаржуваній ухвалі судом жодним чином не обґрунтовано порушення прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.  
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та представник відповідача Покотило В.М. підтримали апеляційну скаргу та просили про її задоволення.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного. 
 
Судом встановлено, що в квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «Енергополь - Україна» на користь ОСОБА_1 борг за ліцензійним договором  від 26 квітня 2011 року в сумі 35722228, 15 грн, за період з 31 грудня 2014 року по 31 грудня 2018 року. Стягнути з ПрАТ «Енергополь - Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу та судовий збір.
01 грудня 2020 року сторонами подано спільну заяву про укладення мирової угоди та закриття провадження у справі, а також текст мирової угоди, в якій погоджуються питання щодо використаннязнаків для товарів і послуг; визначається розмірплати за їх використання; вкінці зазначається, що після виконання сторонами своїх зобов`язань в повному обсязі згідно цієї мирової угоди позивач до відповідача та відповідач до позивачпа претензій не мають.
 
Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
 Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:
1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або
2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутнійпредмет спору.
 
В постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №522/8782/16-ц вказано на те, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.  
Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).
 
З наведених обставин справи вбачається, що сторони уклали мирову угоду з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 207 ЦПК України, у мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Тобто, вихід за межі предмета спору при укладені мирової угоди це право сторін, яке може бути обмежене лише порушенням прав чи охоронюванних законом інтересів третіх осіб. 
Таким чином, сам по собі вихід сторонами в мировій угоді за межі позовних вимог не є достатньою підставою для відмови суду у її затвердженні.
Разом з цим, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі жодним чином не обгрунтував порушення прав чи охоронюванних законом інтересів третіх осіб виходом сторонами за межі предмета спору при укладені мирової угоди, а тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди з підстав виходу за межі предмета спору, колегія суддів вважає помилковими.
 За приписами ч.5 ст. 207 ЦПК України у разі відмови у затвердженні мирової угоди суд продовжує розгляд справи. Натомість суд першої інстанції закрив провадження у справі з підстав відсутності предмету спору
Однак судом першої інстанції не затверджена мирова угода, а відповідачем у добровільному порядку заборгованість не погашена, тобто між сторонами продовжує існувати спір, який має бути вирішений судом по суті позовних вимог. 
За таких обставин висновки суду про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, колегія суддів вважає безпідставними.
Таким чином, беручи до уваги вищевикладене апеляційна підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

                                                     П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук
 
                                                                                                             О.І Шкоріна

Повний текст постанови складений 13 квітня 2021 року.