ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

20 квітня 2021 року
м. Харків

справа № 643/14140/20
провадження № 22-ц/818/1903/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

ім`я (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року в складі судді Новіченко Н.В.,

у с т а н о в и в :

У вересні 2020 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2  та просила стягнути на її користь аліменти на неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позов мотивовано тим, що сторони є батьками неповнолітнього сина –  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом із матір`ю. Відповідач, як батько дитини, також повинен брати участь у його матеріальному забезпеченні. ОСОБА_2 є працездатним, інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, місце роботи та щомісячний дохід приховує.

16 листопада 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на неповнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку.
Відзив мотивовано тим, що він не має постійного місця роботи, неофіційно працює водієм та отримує щомісячно від 6 000,00 грн до 8 000,00 грн. Також, на його утриманні знаходяться батьки: батько – ОСОБА_5 , пенсіонер та інвалід 2 групи, та мати – ОСОБА_6 , яка не працює та отримує мінімальний розмір допомоги по безробіттю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду, а саме – з 14 вересня 2020 року, та до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовій збір у розмірі 840, 80 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони є батьками неповнолітнього сина –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю. Відповідно до статті 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття. На підставі поданих сторонами доказів та з урахуванням вимог статті 182 СК України аліменти підлягають стягненню у розмірі 1/5 частки від доходу батька, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача.

15 січня 2021 року  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга містить доводи, аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що він не може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

02 березня 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі поданих доказів. Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі пункту 1 частини четвертої статті 274 та частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 780 (а. с. 4).

Дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та не заперечується відповідачем (а. с. 6).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що не має постійного місця роботи, неофіційно працює водієм та отримує щомісячно від 6 000,00 грн до 8 000,00 грн (а. с. 44 – 47).

ОСОБА_2 також має неповнолітню доньку – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 98).

Частиною першою статті 8 та статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402 - ІІІ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Тлумачення положень СК України свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Оскільки син проживає разом із матір`ю – позивачем у справі,  ОСОБА_2 , як батько, зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину.

Згідно з частинами першою – третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про матеріальне забезпечення сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, частина третя статті 181 СК України закріпила право обирати спосіб стягнення аліментів за тим з батьків, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 обрала спосіб стягнення аліментів в частці від доходу, про що вказала у своїй позовній заяві.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2020 року – 1 779,00 грн, з 01 липня – 1 859,00 грн, з 01 грудня – 1 921,00 грн.

Тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим з 1 січня 2020 року – 889,50 грн, з 1 липня – 929,50 грн, з 1 грудня – 960,50 грн.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

При цьому позивач не позбавлена можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина перша статті 192 СК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2021 року.

Головуючий                                                                                А.В. Котелевець

Судді                                                                                     О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина