Справа № 465/6227/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/736/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       15 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
       розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року в складі судді Кузя В.Я. у справі за заявою про виправлення помилки в судовому наказі № 465/6227/19 від 29.11.2019, поданою адвокатом Броною Мар"яною Василівною в інтересах боржника ОСОБА_1 ,-
встановив:
У січні 2021 року адвокат Брона М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про виправлення помилки в судовому наказі № 465/6227/19 від 29.11.2019.                                 Заяву обґрунтовувала тим, що 29 листопада 2019 року Франківський районний суд м. Львова видав судовий наказ у справі № 465/6227/19, провадження №2-н/465/1002/19 за заявою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 30.10.2019 року і до повноліття дітей.                                                         Під час здійснення розрахунку заборгованості по аліментах від 01.12.2020 державним виконавцем Франківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в рамках виконавчого провадження ВП 60829673, боржнику ОСОБА_1 стало відомо про наявність у судовому наказі від 29.11.2019 помилки, а саме судом зазначено про стягнення 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину. Таке формулювання суперечить пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, у якому зазначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Таким чином, у судовому наказі мало б бути зазначено про стягнення однієї третини заробітку платника аліментів на двох дітей, а не на кожну дитину. Просила заяву задовольнити, виправити помилку у судовому наказі, виданому 29.11.2019 Франківським районним судом м. Львова у справі № 465/6227/19.
Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року відмовлено адвокату Броні М.В., яка діє в інтересах боржника ОСОБА_1 , у задоволенні заяви про виправлення помилки в судовому наказі №465/6227/19 від 29.11.2019.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , вважає ухвалу необґрунтованою, безпідставною та постановленою з порушенням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що формулювання, яке міститься у судовому наказі щодо розміру аліментів, які мають стягуватися з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суперечить п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.
Крім цього, у ч. 2 ст. 183 СК України визначено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршої дитиною повноліття.
Таким чином, у судовому наказі мало б бути зазначено про стягнення однієї третини заробітку платника аліментів на двох дітей, а не на кожну дитину.
Покликаючись на ст.ст. 173, 432 ЦПК України зазначає, що суд, який видав виконавчий документ може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Просить скасувати Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 рокута постановити нову, якою виправити помилку у судовому наказі.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою. 
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення (п. 19 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться, що свідчить про безпідставність вимог апеляційної скарги в цій частині.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).
За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо  заявлено вимогу про стягнення аліментів (п. 4 ч. 1 цієї статті).
Згідно із ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.
З матеріалів справи встановлено, що 29.11.2019 Франківський районний суд м. Львова видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_3  аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на кожну дитину починаючи з 30.10.2019 і до повноліття дітей.
Звертаючись із заявою про виправлення помилки у судовому наказі та подаючи відповідну апеляційну скаргу представник боржника свої доводи фактично зводить до того, що судовий наказ суперечить п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в частині визначення розміру аліментів на дітей.
При цьому, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої станції виходив з того, що судовий наказ відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами боржник не подавав, тому у суду відсутні підстави для виправлення помилки у судовому наказі №465/6227/19 від 29.11.2019.
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Враховуючи наведене, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відповідність судового наказу Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2019, вимогам процесуального законодавства.
Разом з цим, встановлену невідповідність судового наказу вимогам закону, сторона платника аліментів, намагається усунути у спосіб виправлення помилки у такому.
Дійсно, слідуючи ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.
Крім цього, статтею 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у судовому наказі, як виконавчому документі можливе, зокрема, внесення виправлення.
Колегія суддів виходить з того, що описка – це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.
Арифметична помилка – це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки.
Не є арифметичними помилками, а отже, не можуть бути виправлені застосування неправильних методик підрахунку та неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.
При цьому, суд може виправити лише ті арифметичні помилки, яких він сам припустився. Якщо такі помилки наявні у висновку експерта або в наданих суду документах, вони судом не виправляються. Арифметичні помилки у висновку експерта усуваються шляхом допиту експерта та уточнення ним свого висновку або враховуються судом під час оцінки цього доказу.
Зазначене відповідає роз`ясненням наданим у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у якій крім іншого зазначено, що, якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає.
В свою чергу, як зазначалося вище, суд першої інстанції вважає, що судовий наказ відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, не містить помилки.
Враховуючи наведене, а також дискреційні повноваження суду, стосовно самостійного виправлення помилки (описки), яких він допустився, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а відтак зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, оскільки слідуючи такій, суд першої інстанції не встановив підстав для задоволення заяви про внесення виправлень у судовий наказ.
Разом з цим, враховуючи право особи на судовий захист, яке є абсолютним, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року в справі №755/15479/14 зробив висновок, що наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові, віднісши до останніх підстави, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, а також положення ст. 432 ЦПК України, з врахуванням яких боржник ОСОБА_1 може захистити своє порушене право, що встановлено у даній постанові.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.
Повний текст постанови складений 15 червня 2021 року.
Головуючий:         А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

       С.М. Копняк