Номер провадження: 22-ц/813/4857/21 
Номер справи місцевого суду: 522/6857/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги – задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 36290160, м. Одеса, вул. Косовська, 2Д) суму надміру виплачених коштів у розмірі 7936 (сім тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень 99 копійок.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Департаменту праці та соціальної політики ОМР відмовити в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року – без змін. 
До суду апеляційної інстанції з`явилися: представник Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради – Кулібабіна Г.В., відповідач – ОСОБА_1 та його представник – адвокат Копцюх Б.І.
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2014 року до Управління звернувся ОСОБА_1 із заявою про взяття на облік, як внутрішньо переміщену особу. 
Під час подання заяви, відповідно до п.4 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 ОСОБА_1 пред`явив документ, що підтверджує особу, а саме паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 15.12.1996 року 410-м відділенням ГУ МВС України в Криму та отримав довідку №5105/001306 від 11.11.2014 року.
Рішенням Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради оформленого протоколом № 65107 від 14.05.2018 року було скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.11.2014 року №5105/001306 на підставі п.п. 5 п.1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод» внутрішньо переміщених осіб, тобто у зв`язку з поданням недостовірних відомостей. 
Листом №13-02-09-01/1106 від 30.08.2018 року Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради повідомило ОСОБА_1 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.11.2014 року, у зв`язку з поданням недостовірних відомостей та про необхідність повернути надміру виплачених коштів у розмірі 7936,99 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що відшкодуванню підлягає надміру виплачена грошова допомога у сумі 7936,99 грн., яка утворилась внаслідок подання ОСОБА_1 недостовірної інформації, а саме паспорту громадянина України, який є недійсним, розмір якої визначений довідкою СР651017 ЦБ/ГБ 50106/3647, у зв`язку із чим вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь надмірно виплаченої державної допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи щ наступного. 
Так, відповідно до п. 10 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (надалі Порядок) уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Порядку, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала завідомо недостовірні відомості.
Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг. 
21.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою про поновлення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, під час звернення якого, відповідач надав документи, у томи числі паспорти:
- паспорт громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданий 25.12.1996 року 410-м відділенням ГУ МВС України в Криму (а.с. 9-11)
- паспорт громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 , виданий 08.05.2014 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області (а.с. 12-13).
З листа Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, зареєстрованого Департаментом праці та соціальної політики 26.03.2019 року, паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 є недійсним з 15.04.2014 року у зв`язку з втратою, а паспорт серії НОМЕР_5 є недійсним з 04.12.2017 року, у зв`язку з обміном по досягненню 45-річного віку (а.с. 15). 
Таким чином, ОСОБА_1 надав недостовірні відомості, які вплинули на призначення грошової допомоги, через що йому були надміру виплачені кошти за період з 11.11.2014 року по 10.05.2015 року у сумі 7936, 99 грн., у зв`язку із чим, рішенням від 14.05.2018 року було скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеною особою від 11.11.2014 року №5105001306 у зв`язку з поданням недостовірних відомостей на підставі п.п.5 п.1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». 
При цьому, матеріалами також встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про скасування вищевказаного рішення Управління про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, за наслідками розгляду якого рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/4213/19 від 11.09.2019 року, залишеним без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року, у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 96-101, 102-105).
Відповідно до ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
З урахуванням вищенаведених обставин справи, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь надмірно виплаченої державної допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаній у позові Департаментом сумі у розмірі 7936,99 грн., оскільки кошти нараховувалися та виплачувалися на всю родину, а не тільки йому.
Разом з тим, вказані доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, згідно із п.3 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого Постановою КМУ від 01.04.2014 року №505, грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї 
Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу. 
Тому, за подання недостовірних відомостей, виплачені надміру кошти повертаються уповноваженим представником сімї у повному обсязі отримані на всю родину відповідно до п.3 Порядку.
При цьому, у відзиві, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради зазначав про те, що Департаментом були прийняті рішення про скасування довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не лише ОСОБА_1 , але і його дружині – ОСОБА_3 .
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05.04.2021 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда