Ухвала
 
14 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 181/789/18
 
провадження № 61-6821ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у  справі за позовом ОСОБА_1 до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа - Зорянська сільська рада Межівського району Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у розмірі по 10,78 умовних кадастрових гектар на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колгоспне сільськогосподарське підприємство «ім. Петровського» Межівського району Дніпропетровської області, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року на оскаржувані судові рішення у зазначеній справі закрито. 
 
21 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження,  заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 26 квітня 2021 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до  розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
 
До касаційної скарги не додано клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, однак зазначено, що копію судового рішення суду апеляційної інстанції заявником отримано 29 березня 2021 року, надавши копію супровідного листа суду апеляційної інстанції, при цьому помилково вважаючи, що дата отримання підтверджується штрих-кодом вхідної кореспонденції заявника. 
 
Частинами першою та другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Оскільки, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у  такому його елементі як правова визначеність, тому, заявнику належить надати докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку із зазначенням дати первинного отримання копії оскаржуваного судового рішення.
 
Отже, заявник не надав належних доказів дати отримання копії судового рішення апеляційної інстанції, а саме: поштового конверта (або його копії) суду апеляційної інстанції з трек-номером поштового відправлення копії судового рішення апеляційної інстанції на адресу заявника або підтверджуючих документів про не надіслання або не отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.
 
Відтак, відсутні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу. 
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не  порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
 
Отже подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2021 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян