ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/542/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №709/75/21 Категорія: на ухвалу 	ОСОБА_1  	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06 квітня 2021 року                                                        м. Черкаси:
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. 	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
позивач – СТОВ «Агроко»,
відповідачі –  ОСОБА_2 , ТОВ «Гранекс-Черкаси» (скаржник), Золотоніська ОТГ Черкаської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Гранекс-Черкаси» на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.01.2021 (повний текст складено 27.01.2021, суддя в суді першої інстанції Чубай В.В.) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом СТОВ «Агроко» до ОСОБА_2 , ТОВ «Гранекс-Черкаси», Золотоніської ОТГ Черкаської області про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації, визнання поновленим договору оренди землі із попереднім орендарем та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі із попереднім орендарем,

в с т а н о в и в :

25.01.2021 до суду надійшла заява СТОВ «Агроко» про забезпечення позову, якою заявник просив забезпечити позов шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, площею 1,3278 га, кадастровий №7125184400:04:000:0121, розташованої в адміністративних межах Крутьківської сільської ради за межами населеного пункту, в тому числі проводити землевпорядні роботи по визначенню в натурі (на місцевості) поворотних точок меж цієї земельної ділянки, з закріпленням її меж межовими знаками.
В обґрунтування вимог вказано на те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом заявника про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації, визнання поновленим договору оренди землі із попереднім орендарем та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі із попереднім орендарем. На даний час заявник провів осінньо-польові роботи - спірна земельна ділянка засіяна сільськогосподарськими культурами, однак відносно неї зареєстрований договір оренди землі із ТОВ «Гранекс-Черкаси». Під час дії договору оренди землі заявник направляв листи-повідомлення разом з проектами додаткових угод щодо продовження їх дії, будь-яких заперечень від орендодавця не отримував, а тому продовжив користуватися орендованою земельною ділянкою. Водночас існує ризик отримати від ТОВ «Гранекс-Черкаси» вимогу про повернення земельної ділянки, що стане наслідком завдання збитків у вигляді витрачених на посів сільськогосподарських культур коштів та ресурсів, а також пошкодження самих посівів. Крім того, попередні дії ТОВ «Гранекс-Черкаси», що проводилися в межах землекористування заявника, і стосувалися визначення в натурі (на місцевості) земельних ділянок з закріпленням їх межовими знаками, а саме глибинне оборювання земельної ділянки та під`їзду до неї, створювало перешкоди в господарській діяльності заявника. 
Зазначені обставини, на думку заявника, свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі без яких буде ускладнено виконання рішення суду по суті спору.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.01.2021 вказану заяву про забезпечення позову задоволено. Суд вказав, що дії орендодавця щодо визначення в натурі (на місцевості) спірних земельних ділянок призведуть до пошкодження посівів, що належать заявнику, що унеможливить ефективний захист порушених прав та законних інтересів заявника у разі задоволення позову.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, відповідач ТОВ «Гранекс-Черкаси» подало 22.02.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, залишити без задоволення заяву про забезпечення позову та відшкодувати судовий збір. В обґрунтування вказано на те, що заявник не довів факту виконання ним на спірній земельній ділянці польових робіт та те, яка саме культура ним була засіяна, які витрати здійснено. Пропозиція по укладенню додаткової угоди із позивачем у справі не була отримана орендодавцем чи його спадкоємцем, оскільки її було направлено на невірну адресу. Заявник не довів доцільність вжиття заходів забезпечення позову та можливе ускладнення виконання рішення суду в цій справі без їх застосування. Станом на 22.01.2021 землевпорядна організація ПП «Землемір» вже провела роботи із землеустрою із встановленням межових знаків, що підтверджується відповідним актом, отже підстави для вжиття заходів забезпечення позову, зазначені судом, на той час відпали. Відповідачі у справі не вчиняють дій, які можуть ускладнити виконання рішення суду в цій справі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

До суду апеляційної інстанції СТОВ «Агроко»не з`явився, надіславши до суду клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення дії карантину в країні . 
Судом апеляційної інстанції в письмовому порядку позивачу роз`яснено про можливість проведення судового засідання в режимі відео конференції, в тому числи із власного приміщення власними засобами зв`язку, однак позивач таким правом не скористався, при цьому, причини зазначені нею в клопотанні з яких сторона до суду не з`явилася колегією суддів визнані неповажними.
   
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України. 
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.2 – шляхом заборони вчиняти певні дії (як у цій справі).
Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
У постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Застосовуючи вказаний вид забезпечення позову, суд у цій справі виходив з того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав і законних інтересів у разі задоволення позову. Окрім того, дії щодо визначення в натурі (на місцевості) спірної земельної ділянки призведуть до пошкодження посівів і, як наслідок, втрати врожаю і понесення збитків, що у свою чергу може істотно ускладнити виконання рішення суду в частині поновлення договору оренди землі у разі задоволення позову.
Проте, такий висновок суду є помилковим, оскільки звертаючись з відповідною заявою, заявник обґрунтовував її тим, що забезпечення позову обраним ним способом направлено на недопущення настання матеріальної шкоди ТОВ «Агроко», яка полягатиме у позбавленні можливості зібрати засіяний та оброблений ним урожай на спірній земельній ділянці, яка було предметом договору оренди, а дії щодо визначення в натурі (на місцевості) земельних ділянок з закріпленням їх межовими знаками на інших земельних ділянках в межах землекористування, що полягали в проорюванні по всьому периметру траншей, в тому числі з обох боків вздовж під`їзного шляху, що заважає ТОВ «Агроко» обробляти решту земельних ділянок, які перебувають у нього в оренді, і призводять до порушення вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.
Разом з тим предметом спору даної цивільної справи є визнання договору оренди спірної земельної ділянки недійсним, скасування його державної реєстрації, визнання поновленим договору оренди землі спірної земельної ділянки із попереднім орендарем (ТОВ «Агроко») та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі із попереднім орендарем (ТОВ «Агроко»).
Тобто метою вказаного позову є захист прав ТОВ «Агроко» на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки, а не захист його прав щодо недопущення збитків пов`язаних з урожаєм на спірній земельній ділянці чи оспорювання права встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі.
Разом з тим, заявником не було вказано обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття вказаного виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення в частині поновлення договору оренди спірної земельної ділянки у разі його задоволення.
Незабезпечення позову шляхом заборони проведення землевпорядних робіт по визначенню в натурі (на місцевості) поворотних точок меж цієї земельної ділянки з закріпленням її меж межовими знаками не призведе до утруднення виконання судового рішення у разі задоволення даного позову.
Суд першої інстанції вказаного не врахував, у результаті чого дійшов помилкового висновку про те, що невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав і законних інтересів у разі задоволення позовних вимог щодо поновлення договору оренди спірної земельної ділянки з ТОВ «Агроко».
Вказаний висновок суперечить самій суті інституту забезпечення позову, метою якого є обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Окрім того, забезпечення позову, шляхом заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки є неконкретизованими та суперечать вимогам п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
Відповідна практика касаційного суду відображена в постанові ВС від 10.02.2021 у справі №709/853/20.
Слід врахувати, що згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Так заявником не доведено доказами, що без вжиття заходів забезпечення позову, які він просить суд застосувати (заборона вчиняти дії з майном), буде ускладнено виконання рішення про визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі. При цьому доводи позивача про те, що власники можуть почати виконувати роботи із землеустрою, ніяким чином не пов`язані з можливістю у судовому порядку визнати укладеними додаткові угоди до договорів оренди землі та подальшим реальним виконанням рішення суду з даного приводу. Крім того, як вказано скаржником в його апеляційній скарзі, згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 22.01.2021 по спірній земельній ділянці було проведено в повному обсязі роботи по виносу земельних ділянок, тобто роботи із землеустрою із закріпленням межових знаків, які, як вказав суд, можуть ускладнити виконання рішення по суті спору в цій справі. Отже підстава для забезпечення позову, зазначена судом першої інстанції, на момент постановлення оспорюваної ухвали не існувала.
Посилання заявника у справі на те, що може бути пошкоджено його посіви проведенням землевпорядних робіт, враховуючи предмет спору у справі про визнання укладеними додаткових угод, саме по собі не може слугувати підставою для забезпечення позову, адже доказів наявності у відповідачів намірів проводити такі роботи та нанесення шкоди їх проведенням наявним посівам заявником суду не надано.
Позовних вимог про відшкодування будь-яких витрат заявника суду не заявлялося.
Отже доводи скаржника у справі заслуговують на увагу та є вірними.
У разі, якщо діями відповідачів буде завдано матеріальних збитків позивачу, він матиме змогу пред`явити позовні вимоги про їх відшкодування. Одночасно апеляційний суд вважає, що вид забезпечення позову, про вжиття якого просить заявник, не сприятиме реальному виконання рішення суду про визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі, так як такі матеріальні вимоги позивача не співвідносяться із видом забезпечення позову про вжиття якого просив заявник.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.01.2021 про забезпечення позову у даній справі слід скасувати у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, задовольнивши апеляційну скаргу, та прийняти постанову про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову у справі.
Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що за положеннями ст. 141 ЦПК України питання про розподіл (відшкодування) судових витрат вирішується судом при винесенні рішення по суті спору у справі, отже на даний час у суду відсутні правові підстави для відшкодування за рахунок позивача судових витрат скаржника по сплаті судового збору за розгляд цієї апеляційної скарги, про що порушено питання в апеляційній скарзі.
Отже апеляційну скаргу в цій справі слід задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 442 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.01.2021 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом СТОВ «Агроко» до ОСОБА_2 , ТОВ «Гранекс-Черкаси», Золотоніської ОТГ Черкаської області про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації, визнання поновленим договору оренди землі із попереднім орендарем та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі із попереднім орендарем – скасувати. 
Заяву СТОВ «Агроко» про забезпечення позову у даній цивільній справі – залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 06.04 2021.

Суддя-доповідач                        

Судді