Головуючий суду 1 інстанції - Река А.С.   
Доповідач -Луганська В.М. 

Справа № 426/7462/20
Провадження № 22-ц/810/430/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Карташова О.Ю., Гаврилюка В.К.,
позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 
на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 15 березня 2021 року
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 12 жовтня 2011 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього в заяві.
В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 03 серпня 2020 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 11865, 38 грн, яка складається з: 8077, 04 грн заборгованість за тілом кредиту, 1688, 69 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 2099, 65 грн пені.
Під час розгляду справи, позивач 11 лютого 2021 року подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9765, 73 грн, яка складається: 8077, 04 грн заборгованість за тілом кредиту, 1688, 69 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 15 березня 2021 року заявлені вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.10.2011 року у сумі 8077, 04 грн, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1758, 532 грн.
В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 15 березня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1638,69 грн та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Суд першої інстанції не прийняв до уваги погоджену сторонами базову відсоткову ставку 2,5 процентів на місяць та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 12 жовтня 2011 року, яка і є Тарифами по кредиту. 
Користування кредитними коштами за допомогою платіжної картки підтверджується випискою по рахунку про рух коштів та довідкою про видані картки. 
Розмір відсоткової ставки в довідці про умови кредитування від 12 жовтня 2011 року з відповідачем узгоджені, тому банк має право на стягнення з відповідача відсотків, що відповідає висновкам Верховного Суду у Постанові від 04.12.2019 року у справі № 750/6058/17-ц, постанові від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17, відповідно до яких наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог зі стягнення заборгованості за процентами. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано. 

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 21 травня 2021 року відповідачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Частиною шостою статті 19ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 9765, 73 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 * 100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст.8ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 8077, 04 грн ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України
Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1638, 69 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, що є підставою для стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих позичальником коштів у 8077, 04 грн. Та дійшов висновку, що, умови договору, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог про нарахування відсотків за прострочений кредит за ставкою 84% та з 01 серпня 2020 року - 60% річних згідно ст. 625 ЦК України, небули погоджені відповідачем, тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 12 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі у сумі 9765,73 грн, яка складається з: 8077,04 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1688,69 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та судові витрати.
З наданої банком виписки по картковому рахунку за договором б/н від 12 жовтня 2011 року вбачається, що відповідач неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, поповнення мобільного телефону, придбання товарів, так й частково на протязі чотирьох років погашав заборгованість по кредиту до квітня 2019 року. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, в позовній заяві посилається на пункти 2.1.2.12.7.2., 2.1.1.12.6.2. Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
Також зазначає, що банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме із 01 березня 2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до пункту 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відтоків за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Проте, банком як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про розмір та порядок нарахування відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови і правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 12 жовтня 2011 року між позивачем та   ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви. Довідка про умови кредитування не містить інформації стосовно того, що сторони погодили, що у разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 жовтня 2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (червня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12 жовтня 2011 року, наданого банком до позовної заяви, вбачається, що відсотки на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України нараховані банком, виходячи із процентної ставки 84% річних.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, оскільки умови договору, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог про нарахування відсотків за прострочений кредит за ставкою 84 % згідно ст. 625 ЦК України, не були погоджені відповідачем, тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог положень ЦПК України вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 1638, 69 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги погоджену сторонами базову відсоткову ставку 2,5 % на місяць та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 12 жовтня 2011 року, яка і є Тарифами по кредиту,та безпідставно не стягнув проценти, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із позовної заяви, звертаючись до суду позивач не заявляв вимоги про стягнення з відповідача стягнути заборгованісті по відсоткам, виходячи із базової ставки на місяць - 2, 5 %, а позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.
Тому і посилання скаржника про необхідність взяття до уваги практику Верховного Суду у справах про стягнення кредитної заборгованості, колегією суддів відхиляються, оскільки наведені постанови Верховного Суду є судовими рішеннями у конкретних справах з відмінними фактичними обставинами та є результатом перегляду судових рішень за певними доводами касаційних скарг.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в частині оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

Головуючий                                                В.М. Луганська

Судді                                                         В.К. Гаврилюк

                                                               О.Ю. Карташов