ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Херсон
справа № 766/24695/19
провадження № 22-ц/819/89/21 
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Автонагова Ю.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 вересня 2020 року у складі судді Тимченко О.В. у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», (далі – АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 12 вересня 2017 року відповідачка підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами, а остання своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 28 квітня 2020 року становить 76 863,22 грн, із яких: 48 803,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 48 803,59 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 351,67 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 13 571,62 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 500 грн - штраф (фіксована частина), 3 636,34 грн  - штраф ( процентна складова).
Заочним рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 вересня 2020 року позов задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» заборгованість за заявою №б/н від 12.09.2017 року в сумі 76 863,22 гривень, яка складається з: 48 803,59 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 10 351,67 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 13 412,93 грн.- пеня за несвоєчасність зобов?язань; 13 571,62 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 500 грн. штраф (фіксована частина); 3636,34 грн. – штраф (процентна складова). 
Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою від 28 жовтня 2020 року суд залишив без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.
В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначила те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що надана позивачем копія Умов та правил не підписана нею і тому не може бути належним чином ідентифікована в якості допустимого доказу укладення письмового договору на цих умовах.Також не дотримано вимог передбачених ч.2 ст. 11 Закону № 1023- XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Посилається на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
       Письмовий відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2017 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
У анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_2 як позичальника та відмітка про те, що “ця заява разом із Пам`яткою Клієнта , Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом банком Договір надання банківських послуг; клієнт ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також з Тарифами банку, які були надані клієнту для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку.” 
Проте в анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку одержує позичальник, не зазначена сума кредитування, строк користування кредитом та не визначено розмір відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій у разі неналежного виконання своїх зобов?язань відповідачем.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника.
До позову банк долучив довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта в якій зазначено про збільшення та зменшення кредитного ліміту.         Згідно довідки було випущено кредитні картки: 03.08.2017 року картку № НОМЕР_1 із терміном дії до липня 2021 року, 05.05.2018 року № НОМЕР_2 терміном дії до грудня 2021 року та 02.01.2019 року № НОМЕР_3 з терміном дії до вересня 2022 року.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на станом на 28 квітня 2020 року становить 76 863,22 грн, із яких: 48 803,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 48 803,59 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 351,67 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 13 571,62 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 500 грн - штраф (фіксована частина), 3 636,34 грн  - штраф ( процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей  626,  628 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на  встановлення,  зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.  Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою  статті 638 ЦК України  встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У підписаній анкеті-заяві позичальника від 12 вересня 2017 року, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка за порушення виконання кредитного зобов?язання.
За змістом статті 1056-1 ЦК України  в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 12 вересня 2017 року процентна ставка не зазначена.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12 вересня 2017 року посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як невід`ємних частин спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанку», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків та штрафів, та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також варто зазначити, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 вересня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 10 червня 2020 року ), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.09.2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.
       Оскільки кредитний договір укладався на підставі договору оферти розробленої ПриватБанком, умови якої повинні бути чіткими і зрозумілими для споживача таких послуг, та зважаючи на те, що не підписані Клієнтом Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг свідчать про неможливість банку надати підтвердження які ж конкретно умови банк запропонував Клієнту при підписанні заяви, а  розміщені на сайті банку умови та тарифи не можуть бути застосовані судом, адже, сам банк неодноразово їх змінював, а тому, мав можливість подати до суду примірник таких умов, який може містити положення, які є менш сприятливими для позичальника, колегія суддів вважає, що банк не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні анкети-заявці, тому заявлені вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам та штрафам задоволенню не підлягають.
Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків відповідно до  ст. 625 ЦК України, то колегія суддів зазначає наступне.
Згдно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, тобто невиконання         його боржником у визначений строк. 
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.13), нарахування відсотків за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України розпочато Банком з 01.11.2019 року. Отже, позивач має довести той факт, що строк виконання відповідачкою грошового зобов`язання настав саме 01.11.2019 року. 
Судом встановлено, що у анкеті – заяві від 12.09.2017 р. сторонами не визначено строк виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання. Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не погоджені з позичальником, а тому, як зазначалося вище, не складають разом із анкетою умов кредитування.
Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Враховуючи, що строк виконання грошового зобов`язання боржником ОСОБА_2 у анкеті – заяві від 12.09.2017 р. не встановлений, а доказів того, що час виконання зобов`язання позичальником настав 01.11.2019 р. позивач не надав, тому згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України такий строк слід обчислювати з моменту пред`явлення кредитором вимоги, яка у даному випадку заявлена в момент подання позову 10.06.2020 р.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України  є необґрунтованими, оскільки позивач має право вимагати від боржника ОСОБА_2 сплати передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотків тільки починаючи з 17.06.2020 р. (через сім днів після пред`явлення вимоги), проте у межах даної справи позивачем таких вимог не заявлено. 
Стягнутий судом розмір пені є безпідставним, оскільки таку вимогу банк не заявляв.
  Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягає вимога банку про стягнення лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 48 803,59 грн, розмір якої позивачкою належними та допустимим доказами не спростований.
Посилання апелянта на те, що заборгованість по тілу кредиту погашена не знайшли свого підтвердження належними та допустимим доказами.
Оскільки у передбаченому чинним законодавством порядку сторони не узгодили розмір відсотків та штрафів за порушення терміну виконання договірних відносин, та позивач не довів наявність підстав сплати передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотків, колегія суддів вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають. 
       Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
       Банком при зверненні до суду заявлено вимогу на загальну суму 76863,22 грн та сплачено 2102 грн судового збору. 
       Оскільки позовні вимоги задоволено частково (в сумі 48803,59 грн, що складає 63,49 % від заявлених вимог), понесені банком витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню із відповідачки пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме за подання позову в розмірі 1334,64 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 вересня 2020 року скасувати і постановити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 12 вересня 2017 року у розмірі 48 803, 59 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, судовий збір сплачений при подачі позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 157,65 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна