П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11281/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Кравця О.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

за участю: секретар судового засідання – Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року, прийняте у складі суду судді Балан Я.В. в місті Одеса по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства Оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства Оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 18 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України за №113 від 24 квітня 2020 року стосовно призначення позивача на нижчу посаду;
- зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України поновити майора ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, яка відповідає штатно-посадовій категорії «майор» та тарифному розряду, що мав на попередній посаді.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства Оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення стосовно відмови про визнання незаконним та скасування пункту 18 наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України за №113 від 24 квітня 2020 року щодо призначення його на нижчу посаду та ухвалити нове судове рішення.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що процедура переміщення на іншу рівнозначну посаду не була дотримана відповідно до приписів Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що є грубим порушенням й несе з боку посадових осіб упереджений характер. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було досліджено в повному обсязі правомірність доводів відповідача, що рівнозначної основної або спорідненої посади за військово-обліковою спеціальністю відповідно до нового переліку змін до штату військової частини НОМЕР_1 станом на 24 квітня 2020 року не було. Апелянт вказує, що переведення військовослужбовця на нижчу посаду можливе лише за його згодою, що є порушенням припису пункту 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, при цьому апелянт повинен був попереджений не пізніше ніж за два місяці до проведення організаційних заходів в письмової формі. 
Апелянт вказує, що судом першої інстанції не був досліджений в повній мірі наказ Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 24 квітня 2020 року за № 113 в частині переміщення позивача, оскільки в пункті 18 § 3 є посилання на спільну директиву Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11 січня 2020 № Д-322/1/1дск. На думку апелянта, процедура застосування до нього переміщення на нижчу посаду без згоди не була судом досліджена та не було дано правової оцінки. Крім того, апелянт вважає, що усі порушення, що викладені в апеляційній скарзі, він зміг би довести в суді, якщо справа здійснювалась з викликом сторін в судове засідання, а не велась в порядку спрощеного провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.29).
Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України №Д-322/1/1 дск від 11.01.2020 року «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році» було запропоновано, зокрема, відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року (зі змінами), провести заходи щодо призначення на інші посади осіб офіцерського складу, військовослужбовців сержантського, старшинського та рядового складу (а.с.77-79).
Згідно витягу з плану переміщення офіцерів 35 окремої бригади морської піхоти Командування морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України, відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України №Д-322/1/1 дск від 11.01.2020 року,   майор ОСОБА_1 , начальник інформаційно-аналітичного відділення командного пункту штабу Військової частини НОМЕР_1 , ВОЗ-0212003, ШПК «Майор», тарифний розряд 21, посадовий оклад 4650,00 гривень, підлягав переміщенню на нижчу посаду, у зв`язку з проведенням організаційних заходів - начальник інформаційно-аналітичної групи військової частини НОМЕР_1 , ВОЗ-2907013, ШПК «Капітан», тарифний розряд 20, посадовий оклад 4510,00 гривень (а.с.89).
Про скорочення займаної посади, у зв`язку з проведенням організаційних заходів ОСОБА_1 , був заздалегідь попереджений, що підтверджується його власним підписом на Попередженні від 05.03.2020 року (а.с.90).
Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №113 від 24 квітня 2020 року, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України №Д-322/1/1 дск від 11.01.2020 року «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році», майора ОСОБА_1 , начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту штабу 35 окремої бригади морської піхоти Командування морської піхоти Військово-Морських Сил України увільнений від займаної посади і призначений начальником інформаційно-аналітичної групи штабу 35 окремої бригади морської піхоти Командування морської піхоти Військово-Морських Сил України. Майор ОСОБА_1 призначався на нижчу посаду, у зв`язку з проведенням організаційних заходів з шпк «майор» на «капітан» (а.с.7).
25 травня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся з рапортом до Військової частини НОМЕР_1 щодо призначення службової перевірки можливих фактів порушення законодавства при переведенні ОСОБА_1 на нижчу посаду у зв`язку з проведенням організаційних заходів та зниження штатно-посадової категорії (а.с.31).
Листом Військової частини НОМЕР_1 №314/126/1478 від 17 червня 2020 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що за результатами розгляду звернення від 27 травня 2020 року, щодо перевірки законності призначення на нижчу посаду, у зв`язку із проведенням організаційних заходів, у відділі персоналу та адміністративного (G-1) штабу Військової частини НОМЕР_2 проведено службову перевірку.
У ході проведення перевірки встановлено, що порушень вимог чинного законодавства під час призначення ОСОБА_1 на нижчу посаду не вбачається, оскільки відповідно до вимог пунктів 257, 258 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України призначення офіцерів в особливий період (у тому числі і вході проведення організаційно-штатних заходів) на нижчі посади здійснюються без згоди військовослужбовців (а.с.32).
30 червня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся з заявою до Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України щодо можливих фактів порушення законодавства при переведенні на нижчу посаду, у зв`язку з проведенням організаційних заходів та зниження штатно-посадової категорії.
Листом №154/111/3722 від 20 липня 2020 року, Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України повідомило, що за дорученням Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України у Командуванні Військово-Морських Сил Збройних Сил України, розглянуто заяву ОСОБА_1 від 30 червня 2020 року, щодо можливих фактів правопорушень, у зв`язку із призначенням на нижчу посаду та повідомлялося, що відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України № Д-322/І/Ідск від 11 січня 2020 року, внаслідок проведення організаційно-штатних заходів посаду начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 , яку обіймав ОСОБА_1 – скорочено. Крім того, не було запропоновано розміщення на рівнозначних посадах у зв`язку з їх відсутністю. Призначення військовослужбовців на посади здійснюється у порядку, визначеному пунктом 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року. Разом з тим, на підставі абзацу 2 пункту 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення. Таким чином, порушення вимог чинного законодавства під час призначення на нижчу посаду, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів не вбачається (а.с.33).
Не погоджуючись з призначенням на нижчу посаду та зниженням штатно-посадової категорії з «майор» на «капітан», вважаючи пункт 18 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України за №113 від 24 квітня 2020 року – протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що не вбачається протиправності переведення ОСОБА_1 з посади начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту штабу 35 окремої бригади морської піхоти Командування морської піхоти Військово-Морських Сил України, на посаду начальника інформаційно-аналітичної групи штабу 35 окремої бригади морської піхоти Командування морської піхоти Військово-Морських Сил України, у зв`язку з проведенням організаційних заходів. За висновками суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що станом на виникнення спірних правовідносин в Україні діяв і продовжує діяти особливий період, відповідачі мали право здійснити переведення ОСОБА_1   на нижчу посаду, без його згоди.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон №2232-ХІІ), Закон України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року, «Про Збройні Сили України» №1934-ХІІ від 06.12.1991 року, «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» №35-43-ХІІ від 21.10.1993 року, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону №2232-ХІІ.
Згідно із ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 4 Закону №2232-XII,   Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Статтею 5 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад.
Крім того, військовослужбовцям встановлюються військові звання, зокрема, молодший офіцерський склад – «капітан», старший офіцерський склад – «майор».
Присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військовому званні військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, переатестація осіб, які мають спеціальні звання або класні чини, для присвоєння військових звань здійснюються у порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положеннями про проходження військової служби, положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Військові звання присвоюються довічно.
Згідно статті 6 Закону №2232-XII, військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.
Перелік посад, що підлягають заміщенню вищим офіцерським складом, затверджується Президентом України, а посад інших військовослужбовців - Міністерством оборони України.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року (зі змінами) (далі - Положення), визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до пункту 12 Положення, становлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України №Д-322/1/1 дск від 11.01.2020 року «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році» було запропоновано, зокрема, відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року (зі змінами), провести заходи щодо призначення на інші посади осіб офіцерського складу, військовослужбовців сержантського, старшинського та рядового складу (а.с.77-79).
Таким чином, на підставі директиви №Д-322/1/1дск від 11.01.2020 року «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році» у Військовій частині НОМЕР_1 розпочато проведення організаційних заходів, чим спростовуються доводи апелянта, що судом першої інстанції не був досліджений в повній мірі наказ Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 24 квітня 2020 року за № 113 в частині переміщення позивача.
Також, судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що на підставі директиви №Д-322/1/1дск від 11.01.2020 року, посаду начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту штабу 35 окремої бригади морської піхоти Командування морської піхоти Військово-Морських Сил України, яку займав ОСОБА_1 , було скорочено.
Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що про скорочення займаної посади, у зв`язку з проведенням організаційних заходів ОСОБА_1 , був заздалегідь попереджений, що підтверджується його власним підписом на Попередженні від 05.03.2020 року (а.с.90).
Пунктом 4.28 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10 квітня 2009 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі-Інструкція) визначено, що нижчими на один ступінь посадами, на які може бути призначений військовослужбовець у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, вважаються посади, рівнозначні найближчій нижчій посаді у конкретному підрозділі, де проходив службу військовослужбовець до проведення організаційних заходів, а в разі відсутності в цьому підрозділі нижчих посад - на нижчих посадах в інших підрозділах.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №113 від 24 квітня 2020 року призначено на посаду начальника інформаційно-аналітичної групи штабу 35 окремої бригади морської піхоти Командування морської піхоти Військово-Морських Сил України (а.с.7).
Згідно пункту 82 Положення, призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, на нижчі посади, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.
Згідно з п. 12.2, розділу ХІІ Інструкції №170 звільнення військовослужбовців з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, а також у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі здійснюється у разі неможливості їх використання на службі.
Неможливість використання військовослужбовців на військовій службі визначається відсутністю вакантних рівнозначних посад за основною або спорідненою військовими спеціальностями, що підтверджується відповідними кадровими органами, у межах: Збройних Сил України - для осіб офіцерського складу.
Згідно листа Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №154/111/3722 від 20 липня 2020 року, станом на 24 квітня 2020 року рівнозначні посади для призначення ОСОБА_1 були відсутні (а.с.33).
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас, відповідачами не було надано до суду жодних доказів, які б свідчили, про відсутність станом на 24 квітня 2020 року вакантних рівнозначних посад за основною або спорідненою військовими спеціальностями у межах Збройних Сил України.
Вимоги ч. 4 ст. 9 КАС України, зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. 
Так, судом апеляційної інстанції неодноразово здійснювались заходи з метою витребування у відповідачів документів, які мають значення для правильного вирішення даної справи.
Зокрема, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року витребувано від Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвічені копії документів, які можуть свідчити про наявність або відсутність станом на 24 квітня 2020 року рівнозначних посад для призначення ОСОБА_1 .
Так на виконання ухвали суду представником Військової частини НОМЕР_1 було надано Перелік змін до штатів (а.с. 244-247), з якого вбачається, що з метою виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України №Д-322/1/1 дск від 11.01.2020 року, у Військовій частині НОМЕР_1 посаду начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 , яку обіймав майор ОСОБА_1 – скорочено та введено посаду начальника інформаційно-аналітичної групи за шпк «капітан».
Водночас, Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України вимоги ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року виконано не було, жодних доказів відсутності станом на 24 квітня 2020 року рівнозначних посад для призначення ОСОБА_1 не надано.
В подальшому, з урахуванням вимог п. 12.2, розділу ХІІ Інструкції №170,  ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року витребувано від Міністерства Оборони України належним чином засвічені копії документів, які можуть свідчити про наявність або відсутність у межах Збройних Сил України станом на 24 квітня 2020 року рівнозначних посад, які відповідають штатно-посадовій категорії «майор»,   для призначення ОСОБА_1 .
Водночас, Міністерством Оборони України вимоги ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року виконано не було, жодних доказів відсутності у межах Збройних Сил України станом на 24 квітня 2020 року рівнозначних посад, які відповідають штатно-посадовій категорії «майор»,   для призначення ОСОБА_1 , до суду не надано.
При цьому, у судовому засіданні апеляційної інстанції було з`ясовано, що Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України не пропонувалось позивачу рівнозначних посад, які відповідають штатно-посадовій категорії «майор», у межах Збройних Сил України.
Таким чином, фактично Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України не було дотримано процедури переведення позивача на нижчу посаду, не надано жодних доказів відсутності  у межах Збройних Сил України станом на 24 квітня 2020 року рівнозначних посад, що тягне за собою необґрунтованість та протиправність оскаржуваного пункту 18 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України за №113 від 24 квітня 2020 року стосовно призначення позивача на нижчу посаду.
Враховуючи положення  статті  245 Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії. 
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9    Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що  передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що зобов`язання відповідача поновити позивача на рівнозначній посаді, яка відповідає штатно-посадовій категорії «майор» та тарифному розряду, який він мав на попередній посаді, є ефективним способом захисту порушених прав позивача та належною гарантією остаточного вирішення спору.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України,  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, як встановлено судом, за подання апеляційної скарги  сплаті підлягав судовий збір у сумі 1261,20 грн., який було сплачено згідно квитанції №56830461 від 04.04.2021 року. Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 1261,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року – задовольнити. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства Оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити певні дії – скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати пункт 18 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України за №113 від 24 квітня 2020 року в частині призначення ОСОБА_1 на нижчу посаду.
Зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України поновити майора ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, яка відповідає штатно-посадовій категорії «майор» та тарифному розряду, який він мав на попередній посаді.
Стягнути з  Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (65012, м. Одеса, провулок Штабний 1, код ЄДРПОУ 26613823) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )  витрати зі сплати судового збору у сумі 1261,20 грн. (тисяча двісті шістдесят одна гривня двадцять копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець

        Суддя:                                                                                     Л. Є. Зуєва