Єдиний унікальний номер 227/3574/20 
Номер провадження 22-ц/804/1002/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

26 травня 2021 року
          
м. Бахмут 

справа  № 227/3574/20
провадження  № 22-ц/804/1002/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого        Хейло Я.В.,
суддів         Мірути О.А., Новікової Г.В.
секретаря        Цимбал Д.А.

учасники справи:

позивач          ОСОБА_1 ,
позивач        ОСОБА_2 ,
відповідач               ОСОБА_3 ,
відповідач ОСОБА_4 ,
третя особа приватний нотаріус Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Людмила Петрівна
   
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Людмила Петрівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння (суддя  Корнєєва В.В.), ухваленого в приміщенні суду в місті Добропілля Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ ЗАЯВИ

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Людмила Петрівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У січні 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам здійснювати заходи щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 901115814115, яка належить їй на праві власності.

Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що невжиття  заходів забезпечення позову може істотно ускладнити в майбутньому реальне виконання рішення суду, а відповідач за час розгляду справи матиме реальну можливість будь-яким способом розпорядитись спірною квартирою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ У СПРАВІ 

Ухвалою Добопільського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

ЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Посилається на положення статтей 10, 149, 150-153, 209, 210, 260 ЦПК України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та зазначає, що статтею 149 ЦПК України не передбачено обов`язку надавати разом з заявою про забезпечення позову будь-яких доказів існування ризиків.

Посилається на постанову Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18, правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-605цс16.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. 

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Згідно пункту  частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем необґрунтовано твердження про те, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заява містить припущення щодо існування ризиків , без належного підтвердження їх існування.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до норм ЦПК України одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та передбачають вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З копії позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та позивач ставить питання у судовому порядку про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1\2  частини квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Молодняк Л.П. 26 квітня 2016 року, реєстровий номер №582, в частині покупця ОСОБА_3 , як укладеного внаслідок омани та витребування майна із чужого незаконного володіння. (а.с. 12)

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 додано витяг з ДРРПНМ, згідно якого ОСОБА_3 належить  на праві власності ? частка квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 6-7).

Враховуючи предмет позову, апеляційний суд вважає, що з метою забезпечення матеріально-правових інтересів позивача ОСОБА_1 , попередження можливості несумлінних дій відповідача в подальшому під час судового розгляду справи по суті, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, що може істотно ускладнити чи унеможливити реальне виконання рішення суду постановленого в межах пред`явленої до суду позовної вимоги і змусити позивача докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів, застосування судом такого виду забезпечення позову, як накладення заборона вчиняти ОСОБА_3 дії щодо відчуження спірного майна, часткою якого вона володіє на праві власності, є відповідним змісту позовних вимог та зможе гарантувати реальне виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 474/475/18 за системним аналізом наведених норм права [статтей 149, 150, 151, 153 ЦПК України] можна зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 15 ЦПК України та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

З огляду на зазначене, оцінивши надані заявником докази на обґрунтування заявлених вимог щодо забезпечення позову,  апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, посилання суду першої інстанції на відсутність дій відповідача з моменту реєстрації права власності у 2016 році по час звернення до суду з заявою, відсутність у реєстрах інформації щодо передання  спірного об`єкта в оренду чи відчуження права власності на даний об`єкт, на думку апеляційного суду, не можуть свідчити  про  необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки  відповідач, як  власник ? частки спірного нерухомого майна має реальну  можливість розпорядитися  цим майном у будь-який час.

Немає підстав також вважати, що застосування такого заходу як заборона відповідачу ОСОБА_3 відчужувати належну їй на праві власності частку спірного майна  призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки спірна квартира залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір.

Зазначені висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позиціє Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, та апеляційний суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід задовольнити частково, в частині вимог щодо відповідача ОСОБА_3 , оскільки з урахуванням формулювання вимоги  «та будь-яким іншим особам», процесуальний закон позбавляє суди можливості застосовувати заходи забезпечення  щодо невизначеного кола осіб.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції припустився порушень процесуального закону, апеляційний суд вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати, та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати нерухоме майно - 1\2 частину квартири, загальною площею 47,7 квадратних метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 901115814115, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий               Я.В. Хейло    

Судді                 О.А. Мірута

Г.В. Новікова