Дата документу 21.04.2021 Справа № 334/6888/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 334/6888/19	Головуючий у 1-й інстанції Гнатюк О.М.	
Пр. № 22-ц/807/158/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Кримської О.М., Маловічко С.В.
за участі секретаря                                Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Державна іпотечна установа, ГУМВС України в Запорізькій області про скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив:
- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно з реєстраційним номером 24102174 квартири АДРЕСА_1 , проведену 12.10.2009 року ОП «ЗМБТІ» за Державною іпотечною установою, 
- та зобов`язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєструвати право оперативного управління за ГУМВС України в Запорізькій області.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 14.09.2009 року між ТОВ «Агентство нерухомості «СПС-Ріелт» (продавець) та Державною іпотечною установою (покупець) укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна.
Відповідно до вказаного договору Державною іпотечною установою придбано, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності, який виданий 12.10.2009 р. орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, власником квартири зазначено Державну іпотечну установу.
У відповідності до інформації, яка міститься у технічному паспорті, виготовленому ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», квартири АДРЕСА_1 , власником є Державна іпотечна установа.
Відповідно до розпорядження голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 14.01.2010 № 23, зазначена квартира включена до числа службового житлової площі ГУ МВС України в Запорізькій області.
25.05.2012 року комісією у складі посадових осіб МВС України та Державної іпотечної установи підписаний акт приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою, відповідно до якого квартири (№№10,40), які придбані Державною іпотечною установою, закріплені за нею на праві повного господарського відання та перебувають на її балансі (державна власність), безоплатно передаються в управління МВС України. Відповідно до цього акту МВС України також передані Договір купівлі-продажу від 14.09.2009 та технічні паспорти на квартири.
30.11.2012 року Наказом МВС України №1868 наказано, зокрема: закріпити квартири переданих Державною іпотечною установою, на праві оперативного управління за територіальними органами внутрішніх справ; начальникам головних управлінь МВС України в областях - ужити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.03.2016 року №120 службову житлову площу, яка використовувалась ГУ МВС України в Запорізькій області закріплено за ГУ НП в Запорізькій області.
15.01.2010 року ОСОБА_1 , виконавчим комітетом Запорізької міської ради видано ордер на службове житлове приміщення № 3 серія «с» на право зайняття службового приміщення по АДРЕСА_2 .
Рішенням міськвиконкому ЗМР № 625 /3 від 24.10.2016 «Про виключення квартир АДРЕСА_1 із числа службової житлової площі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області» вирішено виключити із числа службової житлової площі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , так як відпала потреба у такому її використанні та Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради доручено оформити ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_1 на сім`ю із 5 осіб (він, дружина - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 , 1993 р.н., дочка - ОСОБА_5 , 2005 р.н., син - ОСОБА_6 , 2009 р.н.).
Рішення № 625/3 від 24.10.2016 року «Про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службової житлової площі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області» прийнято на підставі клопотання Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 08.08.2016 № 967/01/14-2016 про виключення квартири із числа службових.
01.11.2016 року на підставі рішення міськвиконкому ЗМР № 625 /3 від 24.10.2016 року, ОСОБА_1 видано ордер № 371 на житлове приміщення серія «М» на право зайняття житлового приміщення по АДРЕСА_2 .
З 15.01.2010 року ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 .
Рішення щодо прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності ЗМР не приймалось, що підтверджується відповіддю ЗМР від 14.01.2019 № К-0035.
Для реалізації права на приватизацію житла, ОСОБА_1 звернувся до Запорізької міської ради з проханням розробити проект рішення міської ради «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Запоріжжя наступне майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та подати вищезазначений проект рішення на розгляд сесії міської ради.
У своїй відповіді від 12.02.2019 року № К-1294 Д на звернення ОСОБА_1 про прийняття до комунальної власності вищезазначеної квартири, ЗМР повідомила, що квартира належить державі, та відповідно до ЗУ «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» - ініціатива щодо передачі майна з державної до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя може виходити від органу, уповноваженого управляти державним майном, ініціатор передачі повинен направити відповідне клопотання до ЗМР з чітким визначенням складу та вартості майна, яке пропонується для передачі та підстав такої передачі. Передача майна права державної власності до комунальної власності здійснюється за рішенням Запорізької міської ради. В разі отримання звернення власника квартири АДРЕСА_1 щодо передачі її до комунальної власності територіальна громади м. Запоріжжя питання буде розглянуто в установлений законом порядку. Також у відповіді зазначається, що квартира належить державі в особі Державної іпотечної установи.
У зв`язку з чим, ОСОБА_1 було направлено звернення до Державної іпотечної установи, про передачу квартири до територіальної громади, однак Державна іпотечна установа повідомила, що зазначена квартира не перебуває на балансі у Державній іпотечній установі та вона не має права на звернення до ЗМР з питанням про передачу квартири до комунальної власності, оскільки не є власником, посилаючись на акт прийому-передачі з ГУМВС України.
Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 855 від 27.07.2011 «Про деякі питання передачі квартир, придбаних державною іпотечною установою», якою затверджено Порядок безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою.
Відповідно до вказаного Порядку, квартири передаються безоплатно відповідно до актів Кабінету Міністрів України в управління відповідного органу (Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, ДПтС, Управління державної охорони, Генеральної прокуратури України).
Зокрема безоплатна передача квартир оформляється актом приймання - передачі, який підписується головою та членами комісії з питань безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою.
Відповідно до п. 9 Порядку, акт приймання - передачі квартир ураховується під час прийняття в установленому порядку рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Тобто, фактично являється документом, що є підставою для реєстрації права власності та підтверджує перехід права власності.
На день звернення із позовною заявою до суду, ГУ УМВС України в Запорізькій області не підтвердило своє право управління квартирою в Державному реєстрі, що унеможливлює звернення до Запорізької міської ради із питанням про прийняття квартири до комунальної власності для подальшої її приватизації Позивачем.
13.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ліквідаційної комісії Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, з проханням виконати наказ МВС України №1868 від 30.11.2012 року «Про закріплення квартир, переданих Державною іпотечною установою, на праві оперативного управління за територіальними органами внутрішніх справ».
Ліквідаційна комісія Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області надала відповідь від 03.09.2019 року № 14/53 про неможливість виконання наказу оскільки 12.08.2019 року Департаментом реєстраційних послуг ЗМР, розглянувши документи ліквідаційної комісії, виніс рішення № 48193398 про відмову у державній реєстрації іншого речового права, права оперативного управління на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки за договором купівлі-продажу право власності на вказану квартиру зареєстровано за ДІУ. До листа надано копія рішення державного реєстрації № 48193398.
У рішенні № 48193398, зазначено, що оскільки ДІУ за договором купівлі-продажу зареєстровано право власності, а не право господарського відання, реєстрація права власності та іншого речового права на квартиру, відбулася з порушенням вимог чинного законодавства, проведення державної реєстрації права оперативного управління за ГУ МВС України в Запорізькій області неможливо. В рішенні також зазначено, що внесення змін до записів Реєстру неможливо.
На момент прийняття реєстратором Орендного підприємства ЗМБТІ рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5.
Відповідно до пунктів 1.2, 1.4, 3.10, 3.11, 6.1, 6.2 Тимчасового положення державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокрема: право власності на нерухоме майно.
Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ вносить записи до відповідного розділу Реєстру прав.
Після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видає витяг про державну реєстрацію прав, який є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, а у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на правовстановлюючому документі також робить відмітку (штамп) про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 8.
12.10.2009 року Орендним підприємством ЗМБТІ проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Державною іпотечною установою на підставі договору купівлі-продажу № 349 від 14.09.2009., про що внесено запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Згідно рішення № 48193398, при проведенні реєстрації права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за ДІУ Орендним підприємством ЗМБТІ порушені вимоги чинного законодавства Україна, а саме Методичні рекомендації стосовно оформлення права власності на нерухоме майно придбане Державною іпотечною установою та державної реєстрації такого права, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.01.2010 року № 92/5, що призвело до неможливості реєстрації права оперативного управління за ГУ МВС України в Запорізькій області.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України від 11.02.2010 року № 1878-VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який набрав чинності з 01.01.2013 року, державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, надання інформації із зазначених реєстрів здійснюються до 01.01.2013 року.
Державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", починаючи з 1.01.2013 року мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів.
Водночас, починаючи з 01.01.2013 року суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких належить державна реєстрація прав на нерухоме майно, не повноважні вносити будь-які зміни або доповнення до Реєстру прав власності на нерухоме майно, проте використовують ці дані під час проведення державної реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Не повноважні вносити зміни та доповнення до Реєстру прав і посадові особи бюро технічної інвентаризації.
Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових 7 г їв на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів . країни від 25.12.2015 №1127, а також щодо технічної можливості скасування запису – пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 р.
Враховуючи, що до Реєстру прав власності на нерухоме майно неможливо внести зміни, права позивача можуть бути поновлені шляхом скасування проведеної реєстрації за ДІУ для надання можливості ГУМВС України в Запорізькій області здійснити реєстрацію права оперативного управління на належне йому майно у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.
Позивач, як мешканець квартири АДРЕСА_1 , став заручником безвідповідальних дій державних органів, які не зареєстрували за собою речове право на вказану квартиру, чим створили проблеми для мешканців вказаної квартири у реалізації права на приватизацію займаної квартири.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Гнатюк О.М. (а.с. 33).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 34) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року (а.с. 94-97) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.
Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача ОСОБА_1 . 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 99-106) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 108).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 109), справу призначено до апеляційного розгляду, з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом).
Відповідач Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 124-128).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 17 лютого 2021 року, не відбувся та був відкладений (а.с. 141) через проходження суддею-доповідачем та суддею - членом колегії з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року підготовки для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.
В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалим лікарняним останньої (термін лікування не визначено) (а.с. 157-158).
У судове засідання 21 квітня 2021 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач  ОСОБА_1  через свого представника – адвоката Кравченко Я.І., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 148-156) всі учасники цієї справи, окрім представників позивача ОСОБА_1  – адвоката Кравченко Я.І (а.с. 159) та представника відповідача - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради –Демчук А.В. (а.с. 160), не з`явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представників позивача ОСОБА_1 – адвоката Кравченко Я.І (а.с. 159) та представника відповідача - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради –Демчук А.В. (а.с. 160).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).
В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд, першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, правильно керувався ст.ст. 2-4, 12-13, 17-18, 76-82, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268,274 ЦПК України.
Суд першої інстанції також при вирішенні цієї справи правильно встановив та виходив із такого.
Відповідно до довідки до акту МСЕК серія 12ААА №305672 від 18.07.2017 року ОСОБА_1  є особою з інвалідністю 2 групи з 01.08.2019 (а.с. 7), має статус учасника бойових дій посвідчення, копія а.с.7).
Згідно з договором купівлі-продажу від 14.09.2009 року ТОВ «СПС-Ріелт» продало, а Державна іпотечна установа придбала квартиру АДРЕСА_1 (копія а.с. 9-11).
12.10.2009 року ОП ЗМБТІ провело реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Державною іпотечною установою (а.с. 12-13).
Відповідно до розпорядження голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 14.01.2010 року № 23, зазначена квартира включена до числа службового житлової площі ГУ МВС України в Запорізькій області.
Відповідно до рішення виконкому Запорізької міської ради №625/3 від 24.10.2016 року квартира АДРЕСА_1 виключена з числа службових приміщень та вирішено оформити ордер на вказану квартиру ОСОБА_1 на сім`ю з 5 осіб (а.с. 29).
Відповідно до ордеру №371 від 01.11.2016 року, виданого виконкомом Запорізької міської ради Касай Д.І. отримав право на зайняття житлового приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 на сім`ю у кількості 5 осіб (а.с. 8).
Відповідно до листа №5426/15/28 від 15.11.2018 року (а.с. 14-19) Державна іпотечна установа повідомила представника позивача про те, що майно установи є державною власністю і закріплено за нею на праві господарського ведення. Розподіл квартири проведений відповідно до поіменних списків громадян, яким надають квартири, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Запоріжжі, затверджених Розпорядженням КМУ від 29.12.2009 року №1665-р. 06.01.2010 року на виконання вимог Постанови КМУ від 5.08.2009 р. №832 «Питання забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов», Розпорядження КМУ від 3.09.2009 року №1947-р «Про придбання квартир для забезпечення житлом громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» та Розпорядження КМУ від 29.12.2009 року №1665-р «Питання надання громадянам квартир, що були придбані ДІУ в м. Запоріжжі» квартира була передана МВС України згідно з актом прийому-передачі квартир від 6.01.2010 року для забезпечення житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Передача квартири для проживання не передбачає переходу права власності на неї. 27.07.2011 року КМУ було прийнято Постанову №855 «деякі питання передачі квартир, придбаних ДІУ», якою був затверджений Порядок безоплатної передачі квартир, що придбані Установою відповідно до актів КМУ та знаходяться на її балансі. Відповідно до п.2 Порядку №855 квартири передають безоплатно відповідно до актів КМУ в управління відповідного органу (Міноборони, МВС та інших). 4.05.2012 року на виконання вимог Постанови №855 комісією, створеною на підставі Наказу МВС України №632к від 3.05.2012 року був складений та підписаний Акт приймання-передачі квартир, придбаних ДІУ, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 безоплатно передана в управління МВС України і на балансі ДІУ не перебуває.
Згідно з інформацією, викладеною у листі №374/04/14-2019 від 25.03.2019 року (а.с. 25) ГУНП в Запорізькій області повідомило представника позивача ОСОБА_2 про те, що право оперативного управління чи господарського відання за МВС України на спірну квартиру не проводилася.
Відповідно до рішення державного реєстратора № 48193398 від 12.08.2019 року (а.с.32), зазначено, що оскільки за Державною іпотечною установою за договором купівлі-продажу зареєстровано право власності, а не право господарського відання, реєстрація права власності та іншого речового права на квартиру, відбулася з порушенням вимог чинного законодавства, проведення державної реєстрації права оперативного управління за ГУ МВС України в Запорізькій області неможливо. В рішенні також зазначено, що внесення змін до записів Реєстру неможливо.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
У даній справі позивач не заявляє самостійних вимог щодо оспорювання права власності на квартиру АДРЕСА_1 (визнання за ним права власності, витребування майна тощо).
Позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (квартиру) та зобов`язати відповідача зареєструвати право оперативного управління на спірну квартиру за ГУМВС України в Запорізькій області.
Порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об`єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, тут і далі в редакції, яка діяла на момент здійснення оскаржуваної державної реєстрації (далі по тексту - Тимчасове положення).
Згідно пункту 1.3 Тимчасового положення державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається.
Пунктом 2.1 Тимчасового положення встановлено, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.
Відповідно до пункту 2.2 Тимчасового положення заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації.
До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням.
Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе(уть) заявник (заявники).
У своїх діях реєстратор БТІ керується законодавством України.
Відповідно до пункту 3.5 Тимчасового положення реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо: заявлене право не є таким, що підлягає державній реєстрації відповідно до Положення; із заявою про державну реєстрацію прав звернулась особа (особи), яка не може бути заявником відповідно до Положення; об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, розташований у межах території, на якій свою діяльність здійснює інше БТІ відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав; подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; заявлене право вже зареєстроване; не проведено технічну інвентаризацію об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або вона проведена не тим БТІ, що здійснює свою діяльність на території, у межах якої розташований такий об`єкт; право власності та інші речові права на нерухоме майно виникли на підставі правочинів за наявності Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони та/або арешту нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом; право власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло з порушенням встановленого порядку відчуження; відчуження або інше визначення юридичної долі об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, у випадках, встановлених нормативно-правовими актами, відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився; у тридцятиденний строк з моменту надіслання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав заявником (заявниками) не усунено обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.
Таким чином, Тимчасове положення містить вичерпний перелік підстав, при наявності яких державний реєстратор відмовляє в проведенні державної реєстрації.
Окрім того, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі в редакції від 1.05.2009 року, яка діяла на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій) визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.
Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Право на судовий захист реалізується фізичними та юридичними особами шляхом звернення до суду у передбачених законом процесуальних формах, зокрема, шляхом пред`явлення позову через суд до зобов`язаної особи (право на позов).
У свою чергу захист права досягається шляхом застосування судом визначених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких здійснюється відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав особи, компенсація втрат, викликаних правопорушенням, а також вплив на правопорушника з метою припинення або попередження правопорушення.
З наведеного вбачається, що право на позов здійснюється особами лише з приводу такого правовідношення, в якому володілець права на позов та його супротивник перебувають в якості суб`єктів, а їх відносини є приводом для судового процесу. Звертатися до суду з позовом можливо лише для захисту такого права, яке, за твердженням позивача, належить йому, або визнання такого юридичного стану, в якому позивач, за його твердженням, є безпосередньо заінтересованим.
Позов є нерозривно пов`язаним з наявністю у позивача юридичного інтересу щодо власних прав та обов`язків, а наявність останнього - обумовлює можливість винесення судом рішення по суті справи на користь позивача (правова вигода від судового рішення).
Отже, з самого поняття правової вигоди від судового рішення вбачається, що юридичний інтерес у позивача відсутній в усіх випадках, коли така вигода не може бути досягнута, зокрема, якщо рішення нездатне позитивно відобразитись на правовій сфері позивача, як, наприклад, за відсутності правовідносин між позивачем і відповідачем, відсутності у позивача суб`єктивного права, про яке він стверджував у позові тощо.
Нормативно зміст цього висновку можна розкрити такими виразами, як "неможна пред`являти позови по чужим правовідносинам", або "неприпустимо звертатися до суду зі спорами, що не мають практичного правового характеру" тощо.
Юридичний інтерес у судовому процесі уявляє ту правову вигоду, яку може принести позивачу судове рішення, а саме - укріплення прав позивача шляхом їх авторитетного підтвердження судом, в силу чого вони набувають ознак безспірності.
З точки зору теорії процесуального права наявність у позивача юридичного інтересу є однією з абсолютних умов виникнення і розвитку судового процесу. І навпаки, відсутність юридичного інтересу - має наслідком припинення процесу із знищуваною силою негайно, як тільки з`ясовується ця обставина.
Таким чином, при встановлені відсутності у позивача юридичного інтересу, відсутність в нього права на позов у матеріально-правовому значенні, має наслідком відмову в задоволенні позову.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Положеннями статті 2 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За своїм змістом державна реєстрація є актом індивідуальної дії, який вчиняється державним реєстратором стосовно речових прав конкретної фізичної чи юридичної особи.
У справі, що розглядалась, суд першої інстанції правильно встановив, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано 12.10.2009 ОП «ЗМБТІ» за Державною іпотечною установою на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 14.09.2009 року. Вказаний правочин не визнавався недійсним.
Позивач не є власником вказаної квартири, а є наймачем відповідно до ордеру №371 від 1.11.2016 року, виданого виконкомом Запорізької міської ради на зайняття житлового приміщення квартири.
Хоча, суд першої інстанції правильно встановив, що жодні цивільно-правові чи публічно-правові відносини саме між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем - Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (державним реєстратором) не виникали, оскільки на цей час право власності на спірну квартиру зареєстровану за Державною іпотечною установою, то вона перебуває у державній власності, а не у комунальній.
Проте, помилковим є висновок суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно з реєстраційним номером 24102174 квартири АДРЕСА_1 , проведеної 12.10.2009 року ОП «ЗМБТІ» за Державною іпотечною установою по суті з підстав того, що:
- реєстрація права власності на квартиру за Державною іпотечною установою відбулася ще до видачі ордеру на зайняття вказаної квартири, а тому не могла вплинути на права та обов`язки позивача стосовно житлового приміщення, оскільки вони ще не виникли;
- позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що він має які-небудь речові права чи зареєстровані обтяження по відношенню до спірної квартири, які б порушувались внаслідок реєстрації (переходу) права власності на неї.
Оскільки, хоча визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. 
Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
Позивач, звернувшись із позовом щодо захисту його права на вищезазначену квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває лише у користуванні його та членів його сім`ї, фактично оспорює право власності на цю квартиру Державної іпотечної установи, яка визначена у позовній заяві позивача у цій справі лише як третя особа, а не відповідач. 
Хоча спір про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване відповідне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
При вищевикладених додатково встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи:
- ОСОБА_1 є неналежним позивачем у цій справі щодо позовних вимог про зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєструвати право оперативного управління за ГУМВС України в Запорізькій області, оскільки, апеляційним судом встановлено, що ГУМВС України в Запорізькій області на це його не уповноважувало у цій справі (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), саме останнє має право самостійно звертатись до відповідного суду із відповідним позовом в разі, коли вважає, що його права при вищевикладених обставинах Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради будь-яким чином порушені; 
- Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради є неналежним відповідачем у цій справі в частині позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно з реєстраційним номером 24102174 квартири АДРЕСА_1 , проведеної 12.10.2009 року Орендним підприємством ЗМБТІ за Державною іпотечною установою, оскільки, належним відповідачем в частині цих позовних вимог є власник цієї квартири - Державна іпотечна установа, за якою зареєстроване це право у вищезазначеному державному реєстрі. 
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження… залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження…за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Проте, апеляційним судом встановлено, що позивач у цій справі клопотання про залучення в якості співвідповідача Державної іпотечної установи чи заміну неналежного відповідача належним в частині вказаних позовних вимог у суді першої інстанції не заявляв, воно не було предметом розгляду суду першої інстанції, тому суд першої інстанції правильно розглядав дану справу в межах заявлених у цій справі позовних вимог позивача на підставі доказів сторін, яким надав певну оцінку, та, відповідно, воно не може і не є предметом апеляційного перегляду у цій справі в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України. 
При цьому, апеляційним судом також додатково встановлено, що з боку Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради права ОСОБА_1 при вищевикладених обставинах не були порушені. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи. 
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року у цій справі слід змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Встановлено, що рішенням, яке переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
Крім того, в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги позивача при вищевикладених обставинах, позивач ОСОБА_1 не має права в порядку ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України права на компенсацію за рахунок відповідача - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 – 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.04.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кримська О.М. 	Маловічко С.В.