ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року	Львів	Справа № 300/910/20 пров. № А/857/5999/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Вовка А.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року (суддя – Могила А.Б., час ухвалення – 17:01 год., місце ухвалення – м.Івано-Франківськ, дата складення повного тексту – 10.02.2020р.), 
в адміністративній справі №300/910/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАМЕБ" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

                                                            встановив: 

У квітні 2020 року позивач ТзОВ "ДІАМЕБ" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30.01.2020 року №0000720502 на суму 4878273 грн.; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30.01.2020 року №0000710502 на суму 13123 грн.; 3) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 
Відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №300/959/20. 
Ухвалою цього ж суду від 15.01.2021 року поновлено провадження у справі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020, яким ТзОВ "ДІАМЕБ" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 4878273 грн., №0000710502 від 30.01.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 13123 грн.. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 21020 грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16260 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 01.02.2021 року не погодився відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що проведеною перевіркою позивача встановлено порушення вимог податкового законодавства. Щодо ППР №0000710502 вказує, що позивач орендує приміщення, у якому встановлює систему вентиляції та кондиціонування. Встановлену систему вентиляції та кондиціонування приміщення позивач за даними бухгалтерського обліку відносить на рахунок 104 «машини та обладнання». Однак, відповідач вважає, що зазначену систему слід було віднести на рахунок 109 «інші основні засоби». Основним мотивом для висновків контролюючого органу стало те, що проведені позивачем роботи по дообладнанню приміщення системою вентиляції та кондиціонування призвели до підвищення техніко-економічних можливостей об`єкта. Наведений судом аргумент про те, що підставою для зарахування на баланс системи став акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення), а не акт приймання-передачі (введення в експлуатацію) є необґрунтований з врахуванням того, що у даному випадку слід керуватись не формою документа, а змістом операції, адже недотримання суб`єктом господарювання правил складання та заповнення документів не змінюють суть операції. Вказує, що відсутність акту прийому-передачі реконструйованих та модернізованих об`єктів аж ніяк не свідчить про відсутність самого фізичного факту модернізації об`єкта, адже за наслідками проведеної роботи система вентиляції та кондиціонування стала частиною орендованого приміщення, значно покращила технічно-економічні характеристики об`єкта. Щодо ППР №0000720502 зазначає, що суть спору в даній частині полягає в тому, що на думку суду, позивачем не надавались ніякі послуги за товар, а згідно висновків акту перевірки, товар отримано за певні послуги, які ТОВ «ДІАМЕБ» надало поставщикам, тобто хоча позивач і не здійснював оплату за товар, ним здійснено ряд заходів, передбачених договорами, за виконання яких цей товар отримано. Апелянт вважає, що позивач взяв на себе зобов`язання по виконанню (наданню) певних послуг, які є маркетинговим послугами і, відповідно, враховуючи те, що оплату за надані послуги отримано (хоча і товаром), слід було задекларувати надання таких послуг. Крім цього, застосування пільгового режиму оподаткування - пп.197.1.5 п.197.1 статті 197 ПК України позивачу щодо сплати ПДВ у розмірі 4082557 грн., суд першої інстанції, приймаючи рішення на корить платника податків, підмінюючи орган держави, надав пільгу, чим фактично звільнив від сплати податку на додану вартість юридичну особу всупереч нормам Податкового кодексу України. Вважає апелянт хибними твердження суду в тому, що в періоді, за який здійснювалася перевірка позивач, являвся закладом охорони здоров`я та мав діючу ліцензію на надання послуг з охорони здоров`я, тому такі послуги звільняються від оподаткування ПДВ згідно п.197.1.5 п.197.1 ст.197 ПК України, оскільки відокремлені підрозділи позивача не отримали ліцензії, а тому контролюючим органом правомірно нараховані зобов`язання з ПДВ по операціях закладів охорони здоров`я як відокремлених підрозділів. Вважає апелянт твердження суду, що внесення відомостей про адреси діяльності є зміною ліцензійних умов, а не безліцензійною діяльністю, не мають ніякого відношення до спірних правовідносин. Крім того наводить скаржник, що в результаті аналізу оборотно-сальдових відомостей по рахунках бухгалтерського обліку: 281 «Товари», 36 «Розрахунки з покупцями та замовниками», 702 «дохід від реалізації товарів», 791 «результат операційної діяльності», 902 «собівартість реалізованих товарів», даних ЄРПН, первинних документів контролюючим органом встановлено заниження ТОВ «Діамеб» податкових зобов`язань в сумі 17746 грн.. Відповідач зазначає, що суд не досліджував обставини, на які посилався відповідач, а доводи позивача та спірне рішення суду не підтверджено жодними належними і допустимими доказами. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 01.02.2021 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Позивач ТОВ «Діамеб» подав відзив на апеляційну скаргу відповідача ГУ ДПС в Івано-Франківській області, у якому висловив незгоду з її доводами. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції від 01.02.2021 року залишити без змін. 
Відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській області подав до суду апеляційної інстанції заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що контролюючим органом правомірно нараховані зобов`язання з ПДВ по операціях закладів хорони здоров`я як відокремлених підрозділів, оскільки такими не було отримано відповідних ліцензій, хоча законом отримання ними таких ліцензій не заборонено. Просив врахувати вказане заперечення та скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову. 
Також відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській надав суду апеляційної інстанції додаткові пояснення по суті спірних правовідносин. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ  «Діамеб» зареєстроване як юридична особа, перебуває на податковому обліку у відповідача, як платник податків та зборів, здійснює: діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; оптову торгівлю фармацевтичними товарами; загальну медичну практику; неспеціалізовану оптову торгівлю; роздрібну торгівлю медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування (а.с. 79 Т.2). 
Міністерство охорони здоров`я України 10.10.2012 видало позивачу ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики серії АД № 071129, за адресою провадження діяльності: АДРЕСА_1 (а.с. 129 Т.1). 
Товариством також отримано акредитаційний сертифікат Міністерства охорони здоров`я серії М3 №014637 від 24.10.2019 (а.с. 173 Т.2). 
У період з 13 листопада по 23 грудня 2019 року посадовими особами відповідача проведена планова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Діамеб»  з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року до 30 вересня 2019 року, за результатами якої складено Акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за №1/09-19-05-02/30610569 від 02.01.2020 (а.с. 22-77 Т.1). 
Висновки контролюючого органу в основному зводяться до того, що Товариством занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 4082557 грн. внаслідок здійснення господарської діяльності з медичної практики, яка підлягає ліцензуванню у структурних підрозділах позивача, без отримання відповідного дозволу (ліцензії); надання маркетингових послуг, чим занижено податкові зобов`язання по ПДВ на суму 31308 грн.; віднесення системи вентиляції та кондиціонування на рахунок 104 “машини та обладнання”, замість рахунку 109 “інші основні засоби”, чим занижено податок на прибуток в сумі 12113 грн.. 
Не погодившись із висновками акту перевірки, позивачем скеровано контролюючому органу заперечення за №2020/01-05 (а.с. 78-89 Т.1). 
За результати розгляду заперечення, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області висновки акту перевірки залишено без змін, про що 27.01.2020 надано відповідь позивачу (а.с. 90-96 Т.1). 
Як наслідок, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020, яким ТОВ «Діамеб» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 4878273 грн., з яких 3902618 грн. за основним платежем та 975655 грн. – штрафні санкції; №0000710502 від 30.01.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 13123 грн., з яких 10498 грн. за основним платежем та 2625 грн. – штрафні санкції (а.с. 15, 16 Т.1). 
В матеріалах справи також містяться розрахунок розміру фінансових санкцій по акту планової виїзної документальної перевірки від 02.01.2020 (а.с. 19-21 Т.1). 
Не погодившись із прийнятими податковими повідомлення-рішеннями, позивачем подано до ДПС України скаргу №2020/02-23 від 10.02.2020 (а.с. 98-111 Т.1), за результатами розгляду якої, останньою прийнято рішення №13134/d99-00-08-05-07-06 від 13.04.2020, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 112-118 Т.1). 
Не погоджуючись із зазначеним податковими повідомленнями-рішеннями від 30.01.2020 року позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду. 

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, частково вважає вірними його висновки щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимог, з врахуванням наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 

Досліджуючи правомірність прийняття ГУ ДПС в Івано-Франківській області оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020, яким на підставі акта перевірки встановлено порушення пп.14.1.71, пп. 14.1.108, пп. 14.1.185, пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, ст.186, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, пп. 197.1.5 п. 197.1 ст. 197, п.201.1 ст.201 ПК України та збільшено ТОВ «Діамеб» суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 4878273 грн., з яких 3902618 грн. за основним платежем та 975655 грн. – штрафні санкції, судом встановлено, що вказане рішення включає в себе податкові зобов`язання за порушення вимог законодавства щодо: 
- діяльності в структурних підрозділах без ліцензії, в результаті чого нараховано основний платіж – 3853564 грн. та штрафні санкції – 963391 грн.; 
- надання маркетингових послуг, в результаті чого нараховано основний платіж – 31308 грн. та штрафні санкції – 7827 грн.; 
- реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по занижених цінах, в результаті чого нараховано основний платіж – 17746 грн. та штрафні санкції – 4437 грн.. 
Що стосується висновків контролюючого органу в частині заниження податкового зобов`язання з ПДВ на суму 4131611 грн. (з урахуванням терміну давності сума зобов`язань визначена у розмірі 3902618,00 грн.), внаслідок здійснення господарської діяльності з медичної практики, яка підлягає ліцензуванню структурними підрозділами позивача без отримання відповідного дозволу (ліцензії), колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до пп.197.1.5 п.197.1 ст.197 ПК України, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання послуг з охорони здоров`я закладами охорони здоров`я, що мають ліцензію на постачання таких послуг, а також постачання послуг реабілітаційними установами для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю, що мають ліцензію на постачання таких послуг відповідно до законодавства. 
Аналізуючи дану норму, право на пільгу з ПДВ мають заклади з охорони здоров`я за наявності ліцензії на постачання таких послуг. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно керувався тим, що суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює Закон України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 №222-VIII, який визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності. 
Згідно із ст.1 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", видача ліцензії – надання суб`єкту господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про видачу ліцензії, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі. 
Здобувач ліцензії – суб`єкт господарювання, який звернувся в установленому законодавством порядку до органу ліцензування із заявою про отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню. 
Ліцензіат – суб`єкт господарювання, який має ліцензію. Ліцензія – право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню. 
Місце провадження виду господарської діяльності – місце (об`єкт, приміщення, будівля, земельна ділянка та/або територія), на якому (у межах якого) суб`єкт господарювання провадить господарську діяльність або яке використовується в його провадженні (може збігатися з місцезнаходженням суб`єкта господарювання). 
Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії. 
Пунктом 15 ч.1 ст.7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" визначено, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності як медична практика. 
На виконання вимог п.15 ч.1 ст.7 і абз.1 ч.2 ст.9 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" постановою Кабінету Міністрів України за №285 від 02.03.2016 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з медичної практики (далі – Ліцензійні умови). 
У відповідності до п.1 Ліцензійних умов, ці ліцензійні умови встановлюють організаційні, кадрові і технологічні вимоги до матеріально-технічної бази ліцензіата, обов`язкові для виконання під час провадження господарської діяльності з медичної практики, а також визначають вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики (далі - ліцензія). 
Ліцензіат зобов`язаний виконувати вимоги цих Ліцензійних умов, а здобувач ліцензії - їм відповідати (п.2). 
Дія цих Ліцензійних умов поширюється на всіх юридичних осіб незалежно від їх організаційно-правової форми та фізичних осіб - підприємців, які провадять господарську діяльність з медичної практики (п.3). 
Господарська діяльність з медичної практики (далі - медична практика) - вид господарської діяльності у сфері охорони здоров`я, який провадиться закладами охорони здоров`я та фізичними особами - підприємцями з метою надання медичної допомоги та медичного обслуговування на підставі ліцензії (п. 4). 
Згідно з п.9 Ліцензійних умов, медична практика ліцензіатом провадиться: за лікарськими спеціальностями та спеціальностями молодших спеціалістів з медичною освітою, перелік яких затверджений МОЗ; за видами медичної допомоги (екстрена, первинна, вторинна (спеціалізована), третинна (високоспеціалізована), паліативна, медична реабілітація); за місцем (місцями) її провадження, яке (які) зазначені у заяві про отримання ліцензії та в документах, що додавалися до неї (з урахуванням внесених до них змін, поданих ліцензіатом органові ліцензування). 
Крім того, відповідно до пп.10 п.13 Ліцензійних умов, ліцензіат зобов`язаний повідомляти органу ліцензування про всі зміни даних, які були зазначені в документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії. Повідомлення про зміни даних надсилається у будь-який зручний для ліцензіата спосіб (нарочно, поштовим відправленням або в електронному вигляді) у місячний строк з дня настання таких змін. У повідомленні зазначаються тільки ті відомості, які змінилися. 
Аналіз наведених правових норм вказує на те, що суб`єкт господарювання (у спірних правовідносинах – ліцензіат) може провадити діяльність виключно за місцем (місцями) провадження, які були зазначені в заяві про отримання ліцензії та документах, що додавалися до неї. У разі зміни даних, які були зазначені в документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, у спірних правовідносинах - зміни (доповнення) місць провадження діяльності, суб`єкт господарювання (ліцензіат) зобов`язаний повідомляти про це орган ліцензування та діяти в порядку визначеному цими Ліцензійними умовами. 
Матеріалами справи підтверджено, що 10.10.2012 позивачу видано ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики серії АД №071129 за адресою провадження діяльності: АДРЕСА_1 , яка є безстроковою (а.с. 129 Т.1). 
Перевіркою встановлено, що позивач за період з 01.01.2016 до 30.09.2019 здійснював господарську діяльність з медичної практики за адресами: АДРЕСА_2 , вулиця Гната Хоткевича, будинок 65, вулиця Мазепи, будинок 114-Б, вулиця Стуса, будинок 15-А, офіс 39, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , селище міського типу Богородчани, вулиця Шевченка, будинок 35, місто Городенка, вулиця Шептицького, будинок 24-Е, місто Рогатин вулиця Чорновола, будинок 9,    місто Бережани, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 52-А, кімната 19, селище міського типу Перегінське, вулиця Січових Стрільців, будинок 6, без отримання відповідної ліцензії. 
До 21.11.2019 позивач не звертався до Міністерства охорони здоров`я України з повідомленням про зміни даних, які були зазначені в його документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії щодо зміни (доповнення) вказаних адрес провадження господарської діяльності з медичної практики. 
Відповідно до даних бухгалтерського обліку (обороти рахунку 36) та відомостей реєстраторів розрахункових операцій, які використовуються ТОВ «Діамеб» для проведення розрахунків із споживачами за вищевказаними адресами, сума коштів отриманих від здійснення господарської діяльності з медичної практики за період з 01.01.2016 по 30.09.2019 становить 20412770,77 грн., в тому числі за 2016 рік - 1347687,80 грн., за 2017 рік - 4996345,11 грн., за 2018 - 6874305,90 грн., за 9 місяців 2019 - 7194431,96 грн.. 
При цьому встановлено, що позивач лише 21.11.2019 звернувся до Міністерства охорони здоров`я з повідомленням №905/11-19 про створення структурних підрозділів за адресами: АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , вулиця Мазепи, будинок 114-Б, селище міського типу Перегінське, вулиця Січових Стрільців, будинок 6а, місто Городенка, вулиця Шептицького, будинок 24-Е, селище міського типу Богородчани, вулиця Шевченка, будинок 35, АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 (а.с. 193 Т.2). 
Згідно витягу з Переліку ліцензіатів, за повідомленнями яких прийнято рішення про зміну даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 20.01.2020 №116, залучено до ліцензійної справи повідомлення про зміну даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики та внесено до Ліцензійного реєстру відомості про місце провадження діяльності структурних підрозділів ТОВ "Діамеб" (а.с. 188-191 Т.2). 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції за правилами, визначеними ч.4 ст.78 КАС України, обґрунтовано врахував встановлені судовими рішеннями обставини у справі за №300/959/20 за позовом Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області до  ТОВ "ДІАМЕБ" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у виді вилучення прибутку в розмірі 20412770,77 грн., спір у якій полягав в тому, що сума коштів отриманих Товариством від здійснення господарської діяльності з медичної практики, яка підлягає ліцензуванню за місцем її провадження, без отримання дозволу (ліцензії), за період з 01.01.2016 по 30.09.2019 в розмірі 20412770,77 грн. є прибутком (доходом), одержаним відповідачем внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності, а тому така підлягає стягненню в дохід державного бюджету. Переглядаючи рішення суду у вказаній справі, апеляційний суд вказав, що позивачем порушено Ліцензійні умови, зокрема не повідомлено у встановлені строки орган ліцензування про зміни, які стосувалися його структурних підрозділів. В той же час, суд дійшов висновку, що за вказані вище порушення, передбачена адміністративна відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення, а тому відсутні підстави для стягнення з ТОВ "Діамеб" адміністративно-господарських санкцій у виді вилучення прибутку у спірних правовідносинах відсутні. 
Судом встановлено, що позивачем відкрито відокремлені підрозділи за вказаними вище адресами, і як видно із Статутів таких, без створення юридичної особи (а.с. 3-140 Т.2). 
Враховуючи, що спір стосується саме оподаткування ПДВ, правильно суд першої інстанції вказав, що у відповідності до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" вказані відокремлені підрозділи не можуть отримати ліцензію на здійснення медичної практики та в силу п.1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом МФУ №1307 від 31.12.2015 відокремлені підрозділи позивача в принципі не можуть бути зареєстровані як окремі платники ПДВ. 
Аналіз приписів наведених вище правових норм свідчить про відсутність обов`язку отримувати ліцензії на кожен відокремлений структурний підрозділ, а лише вказують на необхідність подачі уточнюючих відомостей про адреси ведення господарської діяльності з медичної практики. 
Таким чином,  в  періоді, за який здійснювалася перевірка, позивач являвся закладом охорони здоров`я та мав діючу ліцензію на медичну практику, а тому послуги з охорони здоров`я як закладом охорони здоров`я, що має ліцензію на постачання таких послуг, звільняються від оподаткування ПДВ згідно п.197.1.5 п.197.1 ст.197 ПК України. 
Правильно звернув увагу окружний суд, що вказана норма закону не містить обмеження щодо звільнення від оподаткування послуг з охорони здоров`я ліцензіата, який не повідомив орган ліцензування про зміни, які стосуються його відокремлених підрозділів, а наслідком такого правопорушення може бути притягнення ліцензіата до адміністративної відповідальності, а не позбавлення пільг, передбачених п.197.1.5 п.197.1 ст.197 ПК України. 
Відповідно до вимог ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Отже, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Колегія суддів вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийняття в цій частині оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Доводи апеляційної скарги у цій частині спростовуються наведеними вище правовими нормами та встановленими обставинами справи. 
Отже, правильним є рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020 в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 3853564 грн. та штрафних санкцій – 963391 грн.. 
Що стосується висновків контролюючого органу в частині збільшення ТОВ «Діамеб» податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 31308 грн. за основним платежем та штрафними санкціями – 7827 грн., які включені до податкового повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020, колегія суддів враховує наступне. 
Згідно висновків контролюючого органу, позивачем допущено порушення пп.14.1.108, 14.1.185 п.1.4.1 ст.14, п.185.1 ст.185, ст.186, п.187.1 ст.187 ПК України і таким чином занижено податкові зобов`язання по ПДВ на суму 31308 грн.. 
Такі висновки відповідача ґрунтуються на тому, що безкоштовне отримання товарів позивачем за договорами купівлі-продажу мають розцінюватися як мотиваційні виплати за укладеними дистриб`юторськими договорами і відповідно кваліфікуватися як маркетингові послуги. 
Згідно п.п.14.1.13(а) п.14.1 ст.14 ПК України, під безоплатно наданими товарами слід розуміти товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів. 
Відповідно до п.п.14.1.108 п.14.1 ст.14 ПК України, маркетингові послуги (маркетинг) - це послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху' продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги). 
Під постачанням послуг розуміється будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (п.п.14.1.185 п.14.1 ст.14 ПК України). 
Підпунктом 14.1.203 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що продаж результатів робіт (послуг) - це будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності. 
Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункт). 
Згідно з підпунктами “а” і “б” п.185.1 ст.185 розділу V Податкового кодексу України,  об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до ст.186 розділу цього Кодексу розташоване на митній території України. 
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п.187.1 ст.187 ПК України). 
За змістом п.188.1 ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, ПДВ та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). 
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань. 
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. 
За визначенням ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. 
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Таким чином, кожна господарська операція має бути відображеною належним чином оформленими первинними документами, що відображають зміст та суть операції. 
По класифікації контролюючим органом бонусних винагород у правовідносинах позивача з Diagon Gesellschaft mbH та Apacor Ltd, як маркетингових послуг, судом встановлено наступне. 
Згідно договору купівлі-продажу №DGN/11/17 від 01.11.2017, проформи-інвойс №КВ00083/19 від 11.04.2019, митної декларації №002932 від 17.04.2019 позивачем безкоштовно отримано товар (напівавтоматичний 4-канальний коагулометр Cong4D Д-димер) з Diagon Gesellschaft mbH (а.с. 136-145 Т.1). 
На підставі договору купівлі-продажу №APC/10/17 від 25.10.2017, проформи-інвойс 18354а від 14.03.2019, митної декларації №002257 від 27.03.2019, проформи-інвойс №19227А від 16.07.2019 та митної декларації №006930 від 05.08.2019 позивачем безкоштовно отримано товар (станція паразитологічна ParaSys) з Apacor Ltd (а.с. 146-157 Т.1). 
Відповідно до висновків відповідача, позивачем допущено порушення пп.14.1.108, 14.1.185 п.1.4.1 ст.14, п.185.1 ст.185, ст.186, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України і таким чином занижено податкові зобов`язання по ПДВ на суму 31308 грн.. Такі висновки відповідача ґрунтуються на тому, що безкоштовне отримання товарів позивачем за договорами купівлі-продажу мають розцінюватися як мотиваційні виплати за укладеними дистриб`юторськими договорами і відповідно кваліфікуватися як маркетингові послуги. 
Зміст наведених правових норм свідчить про те, що надання маркетингових послуг повинно виражатися в певних діях виконавця таких послуг щодо, зокрема, розміщення продукції платника податку в місцях продажу, вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) постачальника до інформаційних баз продажу, збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги) тощо. Під продажем маркетингових послуг розуміються операції з надання таких послуг за умови компенсації їх вартості. 
Тобто отримання маркетингових послуг передбачає наявність двостороннього зобов`язання між сторонами, де одна сторона має зобов`язання надати послуги, інша - зустрічний обов`язок оплатити їх. В той же час знижки і бонуси передбачають виключно одностороннє зобов`язання однієї сторони здійснити конкретну дію при належному виконанні іншою стороною договору (основного зобов`язання). 
Додаткова ж бонусна винагорода, премія або знижка на вартість товару, надана продавцем покупцеві відповідно до умов угоди про купівлю-продаж, яка не передбачає виконання жодних зобов`язань щодо надання послуг на користь продавців, чи окремої згоди сторін для зацікавлення (винагороди) постійних покупців у подальшій співпраці, не може розцінюватися як оплата вартості послуг в сфері маркетингу, операції з надання яких є об`єктом оподаткування ПДВ в розумінні п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України. 
Матеріалами справи встановлено, що предметом укладених ТОВ «Діамеб» із фірмами-нерезидентами Diagon Gesellschaft mbH (Австрія) та Apacor Ltd (Англія) договорів є купівля-продаж товарів, де позивач виступає покупцем й не бере на себе жодних зобов`язань щодо надання послуг на користь продавців чи виконання будь-яких інших спеціальних дій, спрямованих на просування/стимулювання збуту конкретних товарів. Тим більше, придбаними товарами являються вироби медичного призначення – лабораторна напівавтоматична паразитологічна станція та напівавтоматичний 4-канальний коагулометр, які, як вказав представник позивача, були придбані для використання у наданні послуг з охорони здоров`я, а не для подальшого продажу. За умовами контрактів ТОВ «Діамеб» здійснювалася купівля товарів, отримання знижок (бонусів) залежало виключно від об`ємів придбаних товарів, а не подальшого їх продажу. 
Попри те, що між позивачем та фірмами-нерезидентами були укладені дистриб`юторські угоди, контролюючим органом ні в акті перевірки, ні в ході розгляду даної справи не зазначено та не підтверджено належними та допустимими доказами факти того, що зі сторони позивача мало місце просування продукції, активна рекомендація використання її, реклама продукції в рекламах чи прес-релізах тощо, тобто факти надання таких послуг та вимогу розрахунків щодо них за дистриб`юторськими договорами. 
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що висновок контролюючого органу про надання позивачем на користь Diagon Gesellschaft mbH та Apacor Ltd маркетингових послуг, операції з яких є об`єктом оподаткування ПДВ в розумінні п.185.1 ст.185 ПК України, вважаючи, що позивач взяв на себе зобов`язання по виконанню (наданню) певних послуг, які є маркетинговим послугами, за які отримано оплату (хоча і товаром), слід було задекларувати надання таких послуг, є помилковим та не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. 
Доводи відповідача (апелянта) таких висновків суду не спростовують, а відтак в цій частині податкове повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020 необхідно визнати протиправним та скасувати. 
Суд апеляційної інстанції також враховує, що під час проведення перевірки контролюючий орган також дійшов висновку стосовно заниження ТОВ «Діамеб» задекларованих показників у рядку 1.2 Декларації з податку на додану вартість “операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 7%”, що мало місце по реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в результаті чого занижено податкові зобов`язання по ПДВ на загальну суму 17746 грн., яка включена до загальної суми грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020р.. 
Разом з тим, позивач ТОВ «Діамеб» вказав, що вказані вище контролюючим органом зобов`язання в сумі 17746 грн. товариством не оспорюються, а тому спірне податкове повідомлення-рішення у цій частині необхідно залишити чинним. 
З цього приводу колегія суддів вважає, що визнавши протиправним та скасовуючи вцілому спірне податкове повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки контролюючим органом за результатами перевірки прийнято спірне податкове повідомлення-рішення  №0000720502, в якому об`єднано збільшення/зменшення сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість по різних об`єктах оподаткування, а суд не є органом, який визначає податкове зобов`язання, то як наслідок, спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в цілому. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наслідком встановлення судом відповідності чи невідповідності рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта законним або протиправним, при умові, якщо є можливість ідентифікувати, виокремити та назвати таку невідповідність чи відповідність. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі. 
Вказане відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №820/11123/15. 
Колегія суддів вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020 з урахуванням розрахунку розміру фінансових санкцій по акту перевірки від 02.01.2020 дозволяє виокремити (ідентифікувати) правомірно застосоване грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму податкового зобов`язання у розмірі 17746 грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 4437 грн., а тому в суду першої інстанції не було об`єктивних підстав для визнання таких донарахувань протиправними в цілому. 
Таким чином, оскаржене рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020 року в частині збільшення ТОВ "Діамеб" грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму податкового зобов`язання у розмірі 17746 грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 4437 грн. прийняте з невідповідністю висновків суду обставинам справи та в цій частині у відповідності до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нової постанови, що підтверджує частково обґрунтованість доводів апеляційної скарги. 

Досліджуючи правомірність прийняття ГУ ДПС в Івано-Франківській області оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення №0000710502 від 30.01.2020, яким на підставі акта перевірки встановлено порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.3.1 п.138.3 ст.138 ПКУ, п.5, 6, 7, 17, 18 положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 в результаті чого ТОВ «Діамеб» занижено податок на прибуток всього в сумі 12113 грн., а з урахуванням терміну давності сума зобов`язань визначена у розмірі 10498,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 2625,00 грн., колегія суддів враховує наступне. 
Згідно висновків контролюючого органу, сума податку на прибуток 12113 грн. визначена як 18% (базова ставка податку, на прибуток п.136.1 ст.136 ПК України) від суми 67294,00 грн., яка у свою чергу є різницею між сумою витрат, визначених позивачем при розрахунку амортизації основних засобів, та сумою витрат, які на переконання контролюючого органу повинні були розраховуватись в іншому порядку при розрахунку амортизації. 
Суть спору полягає в тому, що позивач орендує приміщення по АДРЕСА_1 . В орендованому приміщенні ТОВ «Діамеб» встановлює систему вентиляції та кондиціонування. Встановлену систему вентиляції та кондиціонування приміщення позивач за даними бухгалтерського обліку відносить на рахунок 104 «машини та обладнання». Відповідач вважає, що зазначену систему слід було віднести на рахунок 109 «інші основні засоби» в бухгалтерському обліку ТОВ «Діамеб». Різниця в тому, що при розрахунку амортизації мінімально допустимий строк корисного використання для «машин та обладнання» - 8 років, для «інших основних засобів» - 12 років. Основним мотивом для висновків контролюючого органу стало те, що проведені позивачем роботи по дообладнанню приміщення системою вентиляції та кондиціонування призвели до підвищення техніко-економічних можливостей об`єкта. 
Матеріалами справи підтверджено, що згідно договору оренди від 01.07.2015 (зі змінами в 2018 році орендодавця), у позивача в користуванні перебуває приміщення площею 509,6 м.2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 131-135 Т.1, а.с. 220-224 Т.2). 
Позивач надав суду ряд експертних висновків щодо орендованого приміщення, виготовлених в 2010 році, які були передумовою реконструкції самого приміщення (а.с. 225-239 Т.1). 
У цих висновках вивчалися документи технічного облаштування в будинку різних систем, в тому числі вентиляційної. Наявність системи вентиляції (невід`ємної її частини - припливно-витяжної з природнім і механічним спонуканням руху повітря, каналів) передбачено конструкцією самої будівлі. Позивачем у свою чергу дане приміщення було обладнане деякими пристроями системи вентиляції та кондиціонування приміщення, яке обліковане на бухгалтерському рахунку 104 “машини та обладнання”, з терміном амортизації  8 років. Балансова вартість системи 430685 грн.. 
Згідно паспортів вентиляційних систем офісних приміщень і приміщень-клініко-діагностичної лабораторії по АДРЕСА_1 видно, що вказане обладнання є відокремленим від об`єкта нерухомого майна, працює автономно та відокремлено від загальної вентиляційної системи приміщення та може бути демонтоване без спричинення будь-яких пошкоджень об`єкта нерухомого майна. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що система вентиляції та кондиціонування могла б вважатися покращенням лише за умови, що вона є вбудованою в об`єкт нерухомого майна та призводить до поліпшення його техніко-економічних властивостей. 
Проте, як встановлено судом, у спірних правовідносинах вказане обладнання є відокремленим від об`єкту нерухомого майна та може розцінюватись як його окремий елемент. Дане обладнання може бути демонтованою без спричинення будь-яких пошкоджень об`єкта нерухомого майна (приміщення), працює автономно та відокремлено від загальної вентиляційної системи приміщення, що також підтверджується технічними паспортами та службовою запискою технічного адміністратора ТОВ «Діамеб». Така система має строк корисного користування менший, аніж саме приміщення. 
У відповідності до п.29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну №561 від 30.09.2003, рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат. 
Таким чином, враховуючи можливість відокремити дану систему, ТОВ «Діамеб» розпорядилося на власний розсуд – облікувало як свій власний окремий об`єкт активів (субрахунок 104), а не як об`єкт під назвою “поліпшення орендованого об`єкта”. 
Також судом враховується, що за умовами договору оренди будинку АДРЕСА_1 самостійне покращення приміщення без відповідної згоди орендодавця не можливе. Зокрема, п.7.1.4 розділу 7 договору передбачає заборону здійснювати без письмової згоди орендодавця перебудову, добудову та переобладнання об`єкта оренди. В той же час, згідно п.6.1.6 протягом десяти робочих днів орендодавець зобов`язаний погодити або надати орендарю обґрунтовану відмову щодо погодження перебудови, перепланування, реконструкції, переоснащення приміщення, а також щодо здійснення орендарем невідокремлених покращень приміщення (а.с. 132 Т.1). 
Встановлено, що позивач у період, що підлягав перевірці, до орендодавця із письмовою заявою з приводу здійснення невідокремлених покращень не звертався. Доказів на противагу цьому суду не надано. 
Приймаючи до уваги те, що обладнання системи вентиляції та кондиціонування перебуває у власності позивача та було обліковане на бухгалтерському рахунку 104 «машини та обладнання» з терміном амортизації 8 років, а згідно із п.138.3.3 п.138.3 ст.138 ПК України, мінімальний строк амортизації машин та обладнання становить 3 років, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не було порушено мінімально встановлених строків амортизації обладнання. 
За наведених правових норм та встановлених фактичних обставин щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №0000710502 від 30.01.2020, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позиція контролюючого органу з приводу того, що зазначену систему слід було віднести на рахунок 109 «інші основні засоби» в бухгалтерському обліку ТОВ «Діамеб» (щодо віднесення окремого об`єкту системи кондиціонування, як поліпшення основних засобів), є невірною та недоведеною, а тому вказане податкове повідомлення-рішення необхідно визнати протиправним та скасувати. 
Доводи апеляційної скарги у цій частині обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, оскаржене рішення суду у вказаній частині винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                          постановив:  

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області – задоволити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року в адміністративній справі №300/910/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАМЕБ" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – скасувати частково, а саме, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020 року в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІАМЕБ" грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму податкового зобов`язання у розмірі 17746 грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 4437 грн., – і в цій частині прийняти нову постанову. 
Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАМЕБ" в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №0000720502 від 30.01.2020 року в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІАМЕБ" грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму податкового зобов`язання у розмірі 17746 грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 4437 грн.. 
У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року в адміністративній справі №300/910/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 25.06.2021 року