Постанова  
Іменем України
16 березня 2021 року
м. Київ
справа № 756/12511/17
провадження № 51-1060км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:                                                                                                                           секретаря судового засідання        ОСОБА_4 ,      
прокурора                                              ОСОБА_5 ,   
захисника                                             ОСОБА_6 ,                                                                                   
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2019 року та касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року йту ж ухвалу апеляційного суду в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100050005937, щодо
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 ,
засудженого за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (у редакції від 21 червня 2017 року) у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 24 червня 2017 року по 16 травня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1360,70 грн процесуальних витрат. 
Київський апеляційний суд ухвалою від 21 січня 2019 року змінив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 : у порядку ч. 2 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) пом`якшив призначене засудженому за ч. 1 ст. 115 КК покарання у виді позбавлення волі до 9 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зарахував ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 червня 2017 року по 21 січня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У решті вирок суду залишив без змін.
За вироком суду  ОСОБА_7 засуджено за те, що він 24 червня 2017 року о 17:30, знаходячись у  квартирі АДРЕСА_2 , де спільно з ОСОБА_8 вживав спиртні напої, розпочав конфлікт з ОСОБА_9 , з яким перебував у неприязних стосунках. В ході штовханини з останнім ОСОБА_7 збив його з ніг, заліз на нього зверху та задля подолання опору потерпілого завдав йому ударів в область голови правим ліктем та кулаком лівої руки. Після цього засуджений умисно з метою заподіяння ОСОБА_9 смерті взяв його лівою рукою за шию та почав душити, а також міцно затулив подушкою обличчя потерпілого та утримував доти, поки останній не припинив подавати ознаки життя. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок комбінованої механічної асфіксії, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо  ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно пом`якшив  ОСОБА_7 покарання, при цьому не обґрунтував свого рішення належним чином. Вказує, що покарання, обране засудженому апеляційним судом, призначене без урахування конкретних обставин кримінального правопорушення і воно не сприятиме виправленню ОСОБА_7 та попередженню вчинення ним нових злочинів.
У касаційній скарзі засуджений  ОСОБА_7 ставить вимогу про скасування судових рішень щодо нього на підставах порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд не дав належної оцінки зібраним у справі доказам та показанням свідків, а тому дійшов необґрунтованого висновку про його причетність до вбивства ОСОБА_9 . Стверджує, що доказами не доведено того, що саме подушка є знаряддям злочину, а також не спростовано, що плями крові, виявлені на його одязі, могли бути залишені раніше за будь-яких інших обставин. Зазначає, що вирок ґрунтується на недопустимих доказах та припущеннях. Вказує, що суд не звернув уваги на те, що в квартирі знаходився інший чоловік, який міг вчинити злочин щодо потерпілого на ґрунті неприязних стосунків. У доповненні до касаційної скарги  ОСОБА_7 звертає увагу, що під час досудового розслідування визнав себе винуватим у вчиненні вбивства, до якого непричетний, у зв`язку із застосуванням до нього незаконних методів ведення слідства. Вважає, що кримінальне провадження необхідно закрити у зв`язку з тим, що не встановлено доказів для доведення його винуватості у вчиненні злочину й вичерпані можливості їх отримати.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу засудженого та вважав, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню. 
Прокурор підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечувала щодо задоволення касаційної скарги засудженого.
Мотиви Суду
Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції відповідно до вимог ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7  покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, то суд касаційної інстанції дійшов такого.
Відповідно до положень ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її  виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні бути взяті до уваги при призначенні покарання.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо  ОСОБА_7 , дійшов висновку про необхідність змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, пом`якшивши його.
Як видно зі змісту ухвали апеляційного суду, постановляючи таке рішення, суд узяв до уваги обставини, які були враховані при призначенні покарання судом першої інстанції, а саме те, що   ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, характеризується негативно, не працює, одружений та має малолітню дитину, проте тривалий час не проживає з сім`єю, є несудимим у силу ст. 89 КК, виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок поєднаного вживання наркотиків, використання інших психоактивних речовин, алкоголю з синдромом залежності, відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Суд апеляційної інстанції, пом`якшуючи  ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК з 11 до 9 років позбавлення волі, обґрунтував своє рішення належним чином. Суд касаційної інстанції не вбачає підстав вважати обране апеляційним судом покарання явно несправедливим через м`якість, оскільки воно є співмірним вчиненому діянню та є достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
За наведених обставин, суд касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції про необхідність зміни вироку щодо ОСОБА_7 є обґрунтованим, а ухвала апеляційного суду такою, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі засудженого  ОСОБА_7 про необґрунтованість його засудження, то вони є неспроможними з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні вбивства ОСОБА_9 ґрунтуються на доказах, яким суд дав належної оцінки, та підтверджуються, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що вони як працівники поліції отримали орієнтування у зв`язку із вбивством, у вчиненні якого підозрювався ОСОБА_7 , та виявили його біля супермаркета «Велика кишеня», на запитання щодо його місцезнаходження протягом останніх півтори години засуджений відповів, що вживав алкогольні напої у квартирі на АДРЕСА_3 , де мав конфлікт із знайомим, але нікого не вбивав, хоч вони і не повідомляли йому обставин, з приводу яких він розшукувався; показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 раніше часто виникали конфлікти, зі слів матері ОСОБА_8 їй відомо, що до її повернення в квартирі був ОСОБА_7 , також повідомила, що після вбивства у квартирі була виявлена теніска, яку ОСОБА_7 за життя подарував ОСОБА_9 ; показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_7 мали конфлікт у її квартирі, взяли горілку і пішли до кімнати, а за деякий час останній залишив квартиру, після чого додому прийшла її донька ОСОБА_12 та виявила в кімнаті тіло ОСОБА_9 ;  даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 24 червня 2017 року, в ході якого в квартирі виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті, а також вилучено джинсову теніску, марлеві тампони зі змивами з паркету біля трупа та з виявленої у ванній кімнаті подушки, сліди папілярних узорів, пляшки, виріз тканини, нашарування речовини бурого кольору; даними висновку судово-медичної експертизи № 1946 від 28 липня 2017 року про час та причину смерті ОСОБА_9 ; даними висновків судово-медичних експертиз № 284 від 31 липня 2017 року та № 287 від 04 серпня 2017 року та № 290 від 03 серпня 2017 року  про те, що на наданих для дослідження джинсових брюках, вилучених під час затримання ОСОБА_7 ,  на джинсовій тенісці, фрагменті тканини (марлевому тампоні зі змивом з паркету біля трупа ОСОБА_9 ), марлевому тампоні зі змивом з подушки, виявленої у ванній кімнаті, що були вилучені під час огляду місця події 24 червня 2017 року, виявлено кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_7 і не виключається можливість домішків крові ОСОБА_9 , іншими доказами. 
Непереконливими є доводи про те, що суд не спростував версію про те, що вбивство ОСОБА_9 могла вчинити інша особа на ґрунті неприязних стосунків. Суд ретельно перевірив та визнав недостовірними показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 щодо присутності в квартирі в день вбивства ОСОБА_9 ще однієї особи – ОСОБА_13 . Даючи критичну оцінку показанням свідків, суд звернув увагу на те, що ні свідки, ні ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і на початку судового розгляду не згадували про присутність у квартирі інших осіб, в тому числі і чоловіка на ім`я ОСОБА_14 , а одночасно заявили в суді про його присутність у квартирі лише після спілкування по телефону ОСОБА_7 із ОСОБА_12 напередодні судового засідання. Суд також взяв до уваги близькі стосунки між останніми, урахував їхні доводи про неможливість допиту особи на ім`я ОСОБА_14 у зв`язку з тим, що він помер за тиждень до судового засідання, та розцінив ці показання як такі, що надані з метою уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за вчинене вбивство. 
 Висновок дактилоскопічної експертизи № 8-1/3365 від 31 липня 2017 року, згідно з яким на місці злочину виявлено сліди пальців рук невстановленої особи, також не свідчить про присутність у квартирі інших осіб на час вчинення злочину.
Що стосується доводів у касаційній скарзі про те, що доказами у кримінальному провадженні не доведено того, що саме подушка є знаряддям злочину, то слід звернути увагу, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1946 від 28 липня 2017 року смерть ОСОБА_9 настала внаслідок комбінованої механічної асфіксії в результаті стискання шиї потерпілого тупими предметами (удавлення руками) і закриття отворів рота та носа, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. З урахуванням ступеню прояву трупних явищ при огляді трупа на місці пригоди 24 червня 2017 року о 20:00, смерть потерпілого настала приблизно за 1,5 – 2,5 години до вказаного часу. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 290 від 03 серпня 2017 року, на наданому для дослідження фрагменті тканини (марлевому тампоні зі змивом з паркету біля трупа ОСОБА_9 ), марлевому тампоні зі змивом з подушки, виявленої у ванній кімнаті, що були вилучені під час огляду місця події 24 червня 2017 року, виявлено кров людини, при визначенні групової належності якої виявлено антигени А і Н, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_7 та не виключає можливості домішків крові ОСОБА_9 .
На підставі доказів, оцінених судом у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив обставини події, а саме те, що між ОСОБА_9 і ОСОБА_7 сталася обопільна бійка, під час якої вони завдавали один одному тілесні ушкодження, внаслідок яких сліди крові обох чоловіків могли потрапити на їхній одяг та навколишні предмети. Крім того, ОСОБА_7 руками стиснув шию ОСОБА_9 та затулив подушкою його обличчя й утримував доти, поки останній не помер внаслідок комбінованої механічної асфіксії. 
Що стосується доводів  ОСОБА_7 про те, що поза увагою суду залишилося те, що під час досудового розслідування він обмовив себе у вчиненні вбивства, до якого непричетний, внаслідок застосування до нього незаконних методів ведення слідства, то вони є непереконливими, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено фактів застосування до ОСОБА_7 фізичного чи психологічного тиску з метою отримання від нього визнавальних показань, і такими показаннями суд не обґрунтовував своїх висновків про доведеність обвинувачення засудженого.
Підстав вважати, що вирок ґрунтується на недопустимих доказах та припущеннях, про що засуджений вказує в касаційній скарзі, немає. 
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи, які були викладені в апеляційних скаргах сторони захисту, та, залишаючи їх без задоволення, навів докладні підстави в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо  ОСОБА_7 , у цьому кримінальному провадженні допущено не було.
За таких обставин, касаційні скарги засудженого та прокурора не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року та хвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2019 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_3                  ОСОБА_2