УХВАЛА

06 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 580/5778/20
адміністративне провадження № К/9901/11075/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Мацедонської В.Е., Радишевської О.Р
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22   лютого 2021 року у справі №580/5778/20 за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому просив:
- зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП №60136346 від 23.09.2019 з виконання постанови Звенигородського міськрайонного відділу ВДВС ГТУЮ №694/718/16-ц від 09.02.2017 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 91868 грн. 01 коп.;
- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 23.09.2019 №60136346 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 91868 грн. 01 коп.;
- стягнути з Держави за рахунок відповідача грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень у сумі 60000 грн.
20 січня 2021 року ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22  лютого 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди - повернуто позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами.
На зазначені ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції відповідачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 29  березня 2021 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
В розумінні пункту 12 частини першої статті 4 КАС України судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.
Суд зазначає, що з огляду на конструкцію правової норми, закріпленої частиною третьою статті 333 КАС України, зазначена норма КАС України застосовується до перегляду в касаційному порядку ухвал, рішень та постанов прийнятих у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу. 
У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Предметом розгляду даної справи є зобов`язання органу державної виконавчої служби вчинити дії та скасування постанови державного виконавця, винесеної в рамках виконавчого провадження. 
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судове рішення про повернення позовної заяви у справі особливості провадження якої регулюються статтею 287 КАС України, заявник касаційної скарги не зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Суд також наголошує, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний відповідачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтею 287, частиною третьою статті 333 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22   лютого 2021 року у справі №580/5778/20 за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н.В. Шевцова
Судді                                                                                                    В.Е. Мацедонська 
                                                                                                    О.Р. Радишевська