КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
Справа №756/6032/20                                                                               Головуючий у І інстанції Майбоженко А.М.
Провадження №22-ц/824/3940/2021                                                         Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                  Голуб С.А.,  
           суддів:                                    Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У травні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 листопада 2016 року о 20 год. 20 хв. на 190 кілометрі + 200 метрів автомобільної дороги Київ-Чоп автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода, що рухався по проїзній частині дороги поза межами пішохідного переходу
11 жовтня 2017 року потерпілий звернувся до МТСБУ з заявою про отримання страхового відшкодування, яку позивач задовольнив та здійснив виплату страхового відшкодування потерпілим особам в розмірі 63 350 грн.
На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 63350 грн. .
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, МТСБУ подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що 
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в межах строку наданого судом, не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі. 
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням такого.
            Судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2016 року о 20 год. 20 хв. на 190 кілометрі+200 метрів автомобільної дороги Київ-Чоп автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , що рухався по проїзній частині дороги поза межами пішохідного переходу.
Постановою слідчого Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області від 28 березня 2017 року кримінальне провадження, внесене 21 листопада 2016 року до ЄРДР за № 12016060300000394 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.
Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 20.11.2016 року близько 20 год. 20 хв. у темну пору доби на не освітленій ділянці дороги на 190 км+200 м автодороги Київ-Чоп поблизу с. Новини, Пулинського р-ну Житомирської області, пішохід ОСОБА_2 всупереч вимогам п.п. 4.14 а), б) Правил дорожнього руху України, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово та у безпосередній близькості від автомобіля вийшов на проїзну частину, всупереч вимогам п.п. 4.4 ПДР України в темну пору доби не виділив себе, для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, що позбавило можливості водія автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 своєчасно вжити заходів, передбачених п. 12.3 ПДР України для уникнення ДТП, а тому в діянні останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у вказаній ДТП відсутня вина відповідача, що підтверджується Постановою слідчого Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області від 28 березня 2017 року, якою закрито кримінальне провадження, внесене 21 листопада 2016 року до ЄРДР за № 12016060300000394 за ч. 2 ст. 286 КК України.
            Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Відповідно до ст. 3 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
За загальним правилом, згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 
Шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди, про що наголошено в п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно зі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був володільцем джерела підвищеної небезпеки, окрім того з Постанови про закриття кримінального провадження від 28 березня 2017 року вбачається, що за результатами проведеною судово-медичної експертизи №1087 від 22 листопада 2016 року було встановлено, що у результаті наїзду автомобіля ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження несумісні з життям, що було також залишено поза увагою судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Позивачем подані докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що саме відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Разом з тим, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У зв`язку з тим, що завдавач шкоди не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то виплати пов`язані зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної були здійснені МТСБУ у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позивач має право в порядку регресу на стягнення із завдавача шкоди виплачених страхових сум у розмірі 63350 грн. 
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що ДТП відбулася не з вини власника автомобіля, тому відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування, є необґрунтованими та оцінюються судом критично, оскільки відповідачем не подано доказів, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.
Зазначені висновки суду апеляційної інстанції також узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 05 грудня 2018 року у справі № 757/59802/16.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений за звернення до суду з позовом та з апеляційною скаргою, в загальному розмірі 5255 грн. = (2102+3153), де 2102 - сума сплаченого судового збору при зверненні до суду з позовом, а 3153 - сума сплаченого судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою.
Керуючись ст.ст. 80, 82, 141, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро Українизадовольнити.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу сплачене страхове відшкодування в розмірі 63350 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в розмірі 5255 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:
Позивач:Моторне (транспортне) страхове бюро України, зареєстроване місце знаходження: бульв. Русанівський, 8, м. Київ, 02154, код ЄДРПОУ 21647131.
Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Суддя-доповідач

Судді: