ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/4673/20 пров. № А/857/4502/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Курильця А.Р., Мікули О.І.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року (головуючий суддя: Сподарик Н.І., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення – 05.01.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування ухвал, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 17.06.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною (нечинною) та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019, 22 сесії 7-го скликання «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 »;
- визнати протиправною (нечинною) та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 6290 від 23.01.2020, 23 сесії 7-го скликання «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 »;
- зобов`язати Львівську міську винести на розгляд сесії та розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.08.2015 щодо безоплатної передачі йому земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком за адресою: АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку;
- зобов`язати Львівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком за адресою: АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку.
Обґрунтовує позов тим, що 28.08.2015 він звернувся до Львівської міської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Однак, Львівською міською радою відмовлено позивачу в наданні вказаного дозволу. Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та такими, що суперечить чинному законодавству України, звернувся за захистом порушеного права до Галицького районного суду м. Львова. Рішенням Галицького районного суду Львівської області від 02.10.2018 у справі № 461/3648/16-а позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради задоволено частково, а саме: визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 01.10.2015 № 5248, зобов`язано Львівську міську раду винести на розгляд сесії та розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.08.2015 щодо безоплатної передачі йому земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться поміж будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку. В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019 рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 у справі № 461/3648/16-а в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради «Про надання ОСББ «Інструментальне-10» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » від 01.10.2015 № 5248, скасовано та прийнято нову постанову, якою закрито провадження у справі в цій частині. В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 залишено без змін.
Вважає, що відповідачем протиправно 23.01.2020 на засіданні 23-ї сесії 7 скликання Львівської міської ради постановлено ухвалу № 6290 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ». Звертає увагу на те, що подані ним документи відповідають вимогам статті 118 Земельного кодексу України. Обрана ним земельна ділянка в період першого звернення до Львівської міської ради (28.08.2015) не була надана у власність чи користування іншим особам. Право на безоплатну передачу вказаної земельної ділянки встановлене постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019 у справі № 461/3648/16-а. Відтак, відповідач протиправно надав гр. ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , порушивши таким чином першочергове право позивача на відведення вказаної земельної ділянки.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 6290 від 23.01.2020, 23 сесії 7-го скликання «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ». Зобов`язано Львівську міську раду вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку, з урахуванням його правової оцінки наданої судом у рішенні. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач в частині відмови у скасуванні ухвали Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019, 22 сесії 7-го скликання «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 » та в частині відмови у зобов`язанні Львівської міської ради надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Просив у цих частинах рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати протиправною (нечинною) та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019, 22 сесії 7-го скликання «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 » та зобов`язати Львівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком за адресою: АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача Петришин А.М., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. 
Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 28.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до Львівської міської ради з клопотанням щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком за адресою: АДРЕСА_1 та будинком за адресою: АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних. До вказаного клопотання позивач додав копію паспорту та ідентифікаційного коду; графічні матеріали з позначенням червоним прямокутником та вказівною стрілкою бажаного місця розташування земельної ділянки; копії довідок про участь в АТО від 12.12.2014, 28.12.2014, 12.05.2015 № № 81/16217-1, 1/20587-1, 1/10751; копію посвідчення учасника бойових дій від 12.06.2015 серії НОМЕР_1 .
Однак, управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради від 29.09.2015 № 2403-3 вих-3146 в задоволенні клопотання позивача відмовлено.
Вважаючи, що клопотання позивача розглянуто з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019 залишено без змін рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 в частині позовних вимог про зобов`язання Львівської міської ради винести на розгляд сесії та розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.08.2015 щодо безоплатної передачі йому земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться поміж будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку.
На виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 у справі № 461/3648/16-а підготований проект ухвали Львівської міської ради «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ». 
Однак, управлінням архітектури та урбаністики Львівської міської ради висловило зауваження щодо ухвалення вказаного проекту (а. с. 71) з тих підстав, що на земельній ділянці, позначеній на планових матеріалах, відсутні об`єкти нерухомості, що належать ОСОБА_1 .
Ухвалою 23-ї сесії 7 скликання Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6290 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » позивачу повернуто відмовлено в задоволенні клопотання щодо безоплатної передачі земельної ділянки, у зв`язку з :
- відсутністю документів, передбачених статею 118 Земельного кодексу України;
- наявністю на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , об`єктів нерухомого майна, які є у власності третіх осіб;
- неможливістю визначення площ земельних ділянок, вказаних у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 у справі № 461/3648/16-а.
Згідно з пунктом 148 протоколу пленарного засідання 23-ї сесії 7 скликання Львівської міської ради «за» проект ухвали про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою проголосувало 9 депутатів, «проти» -1, «утримались» - 9.
Не погоджуючись з повторною відмовою у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що частиною 7 статті 118 ЗК України не передбачено підстав для відмови, на які Львівська міська рада посилається у спірній ухвалі від 23.01.2020 № 6290, а тому ця ухвала підлягає скасуванню.
Крім цього, вважав, що єдиним та ефективним способом захисту порушеного права позиває є зобов`язання Львівської міської ради вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку, з урахуванням його правової оцінки наданої у рішенні суду першої інстанції.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради 22 сесії 7-го скликання № 5966 від 21.11.2019 «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 », то суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана ухвала є актом індивідуальної дії, яка поширює свою дію на Львівську міську раду та ОСОБА_2 і не створює для позивача прав і обов`язків.
Крім цього, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про зобов`язання Львівської міської ради надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, а також зобов`язання вчинити дії з невідкладного надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки задоволенню не підлягають, оскільки вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 1   ст. 308 КАС України   передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині, в якій йому відмовлено в позові, отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1   ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення лише в цій частині.
Щодо скасування ухвали Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019, 22 сесії 7-го скликання «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ».
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , 17.06.2020 звернувся з позовом до суду, в якому також просив визнати протиправною (нечинною) та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019 22 сесії 7-го скликання «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ».
Однак, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі № 380/4674/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94661161), яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96420049), у задоволенні цього позову відмовлено.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, в розумінні ч. 4 ст. 78 КАС України, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі № 380/4674/20, яке набрало законної сили та яким підтверджено правомірність винесення оскаржуваної ухвали Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019, до розглядуваних спірних правовідносин має преюдиційне значення. А тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо визнання протиправною (нечинною) та скасування ухвали Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019, 22 сесії 7-го скликання «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 » задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Львівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до п. п. «а», «б» ч. 1   ст. 12 Земельного кодексу України,   до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього   Кодексу.
Частинами 1, 3, 4 ст. 116 Земельного кодексу України   передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Згідно ч. 1   ст. 122 Земельного кодексу України,   сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно п. 34 ч. 1 ст. 26      Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР),   виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Пунктом «г» ч. 1   ст. 121 Земельного кодексу України   передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Згідно ч. 6   ст. 118 Земельного кодексу України,   громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу.
Частиною 7   статті 118 Земельного кодексу України   передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 10   ст. 118 Земельного кодексу України   зазначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Аналізуючи вищенаведені наведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян. Так, одним з етапів безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян є подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність та отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні).
Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до Львівської міської ради з клопотанням від 28.08.2015 про розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .
Отримавши відмову, позивач звернувся до суду з позовом, в якому оскаржував цю відмову.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 у справі № 461/3648/16-а Львівську міську раду зобов`язано розглянути клопотання позивача від 28.08.2015 щодо безоплатної передачі йому згаданої земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.
Однак, Львівська міська рада ухвалою від 23.01.2020 № 6290 повторно відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Підставами такої відмови визначено: відсутність документів, передбачених статею 118 Земельного кодексу України; наявність на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , об`єктів нерухомого майна, які є у власності третіх осіб; неможливість визначення площ земельних ділянок, вказаних у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 у справі № 461/3648/16-а.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що ч. 7 ст. 118 ЗК України містить вичерпний перелік підстав, який не підлягає розширеному тлумаченню, для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проаналізувавши наведену норму та підстави, якими мотивовано ухвала Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6290 про відмову позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі підстави не передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України, що свідчить про її протиправність.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушених права позивача, з врахуванням дискреційних повноважень відповідача, є зобов`язання Львівську міську раду вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою з урахуванням висновків викладених у судовому рішенні.
Оцінюючи доводи суду першої інстанції про втручання суду у дискреційні повноваження Львівської міської ради шляхом зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд апеляційної інстанції вказує, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною 7   статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
В частині сьомій   статті 118 ЗК України   наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу. Перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом. Вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі у 806/2532/16.
При вирішенні цієї справи, суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію, Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17. Згідно, якої оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою звернувся вперше до органу місцевого самоврядування ще 28.08.2015.
Однак, Львівська міська рада неодноразово створювала перешкоди в реалізації позивачем права на безоплатне отримання земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком за адресою: АДРЕСА_1 та будинком за адресою: АДРЕСА_2 .
Натомість, матеріалами справи підтверджено, що позивачем виконано всі умови, визначені законом, для прийняття рішення про надання останньому дозволу на розробку проекту землеустрою, надано відповідачу всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач неодноразово безпідставно відмовляв у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою та ним виконано всі умови, визначені законом для прийняття відповідачем позитивного рішення про надання такого дозволу, а тому, в силу ст. ст. 5, 245 КАС України, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, необхідно зобов`язати Львівську міську раду винести на розгляд сесії, розглянути на сесії клопотання позивача від 28.08.2015 та надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання, з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи частково позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині зобов`язання відповідача вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку.
В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно приписів   ст. 139 КАС України   підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі 380/4673/20 скасувати в частині зобов`язання Львівську міську раду вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку, з урахуванням його правової оцінки наданої судом у рішенні та прийняти у цій частині нову постанову, якою:
Зобов`язати Львівську міську раду винести на розгляд сесії, розглянути на сесії клопотання ОСОБА_1 від 28.08.2015 та надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2 , що не надані у власність або користування (з можливістю подальшого їх переведення до земель житлової та громадської забудови) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання, з урахуванням висновків викладених у судовому рішенні.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі № 380/4673/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 30.04.2021.