Справа № 308/1863/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        05 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:                                  
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В. 
суддів: Готри Т.Ю., Собослоя Г.Г. 
з участю секретаря судового засідання: Міца О.-Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Суязова Галина Василівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року, ухвалене головуючою суддею Бенца К.К., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, 
  
встановив:

Так, 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2011 вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , та від спільного проживання в них народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем. Рішенням Перечинського районного суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано та стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно на двох дітей, починаючи з 17 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач матеріальної допомоги не надає, у справах сім`ї участі не приймає, у додаткових витратах на дітей участі також не приймає. Позивачка вважає, що даний розмір аліментів є замалим, на теперішній час збільшився в Україні прожитковий мінімум на утримання дитини, мінімальна та середня заробітна плата, збільшились доходи відповідача та збільшились витрати на дітей в зв`язку з подорожанням цін на товари та послуги. А розмір стягуваних аліментів є значно менший за гарантований державою мінімальний розмір коштів необхідних для забезпечення дитини відповідного віку, а тому вважає наявні підстави для збільшення розміру аліментів.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що її матеріальний стан змінився через значні інфляційні процеси в Україні, та значне підвищення вартості життя, а розмір аліментів, який відповідач сплачує згідно вказаного рішення не може забезпечити гармонійний розвиток дітей, тому вважає, що слід збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 6 000 грн. щомісячно до повноліття дітей, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Суязова Г.В., подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував всі обставини справи, зокрема, що стосується розміру витрат на утримання дітей та безпідставно відмовив у задоволенні позову. Вказує, що її матеріальний стан змінився, оскільки збільшився розмір витрат на утримання дітей, які навчаються, потребують медичного догляду, відпочинку. Визначений в 2017 році розмір аліментів в сумі 2000 грн. не забезпечує на даний час фізичний, духовний, моральний та соціальний розвиток дітей.

ОСОБА_2 подав відзив на вказану апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивачем не надано належних доказів того, що в позивачки змінився матеріальний стан, що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Посилання ОСОБА_1 на необхідність збільшення визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку з інфляцією не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначених судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Крім того ОСОБА_1 не доведено можливість ним сплачувати аліменти в розмірі 6 000 грн., щомісячно. Також вказує, що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом і рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.05.2019 у задоволенні такого було відмовлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що така підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступні підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони перебували в шлюбі, від якого у них народилася двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою.

Рішенням Перечинського районного суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано та стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно на двох дітей, починаючи з 17 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як убачається з ч. 1 ст. 2 ЦПК України (у редакції з 15.12.2017 року), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України (у редакції з 15.12.2017 року), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, ч. 1 ст. 5 ЦПК України (у редакції з 15.12.2017 року).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ, такий визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, тобто матері дитини то остання може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Та в свою чергу, значне погіршення матеріального становища батька дитини може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, зазначені положення закону вказують на те, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, а також погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

На час звернення позивачки у суд з позовом про збільшення розміру аліментів, дітям сторін, а саме доньці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже виповнилось 8-м років, а сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже виповнилось 7-м років, тому матеріальні витрати на їх утримання зросли, що є загальновідомим фактом. 

Виходячи саме з цієї обставини з якою і сам закон пов`язує підставу для зміни розміру аліментів і виходила ОСОБА_1 , звертаючись у суд з позовом.

Слід зазначити, що станом на 25.02.2020 року момент звернення в суд прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2020 року вже становив - 2218 гривень, а на час апеляційного розгляду справи з 01.01.2021 року такий вже становить суму 2395 гривень, тоді як на час призначення аліментів такий прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становив з 01.01.2017 року тільки суму 1355 гривень.

А згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також і ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

А звідси, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що визначені у 2017 році аліменти на утримання дітей не забезпечують їх дітям фізичний, духовний, моральний та соціальний розвиток, так-як на цей момент діти вже пішли до школи, що не було враховано попереднім рішенням суду, та її матеріальний стан не дає їй можливості забезпечити дітям повноцінний розвиток. З часу стягнення аліментів збільшились мінімальна та середня зарплати, що призвело до подорожчання цін на необхідні товари та послуги. Відповідач офіційно ніде не працює, а тільки неофіційно, що перешкоджає встановленню його реального заробітку. Інших аліментних зобов`язань ні перед ким не має, а тому не позбавлений можливості сплачувати аліменти в достатньому розмірі по 3 000,00 грн. на кожну дитину.

На підтвердження погіршення матеріального становища (матеріальної неспроможності) з неможливості подальшого забезпечення дітям повноцінного розвитку позивачка надала суду багаточисельні квитанції, видаткові накладні та смс переписку, які пов`язані з необхідністю харчування, одягання, забезпечення засобами гігієни, лікування, забезпечення шкільним приладдям, засобами розвитку, придбання комунікаційних технічних засобів для здійснення дистанційного навчання, утримання в технічному стані шкільного класу і забезпечення відпочинку, а.с. 46-79.

Зазначені докази у своїй сукупності доводять, що майновий стан  ОСОБА_1 погіршився, так-як на її утриманні перебувають двоє дітей, які у міру їх підростання потребують все більших і нових витрат, які пов`язані з повноцінним харчуванням, забезпечення відповідним одягом і взуттям та засобами гігієни, понесення витрат на навчання, відвідування гуртків, та інший усесторонній повноцінний розвиток, забезпечення житлом і відповідне його утримання, а у разі необхідності забезпечення належним лікуванням, що у сукупності забезпечує дитині повноцінний гармонійний розвиток. 

Оскільки ОСОБА_2 самоусунувся від надання достатніх аліментів на забезпечення необхідного фізичного усестороннього розвитку своїх дітей то дана обставина свідчить про неможливість позивачки самостійно забезпечувати дітям повноцінний розвиток і це є свідченням погіршення її матеріального становища. 

В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте,  ОСОБА_2  не надав суду будь-яких заперечень чи доказів з приводу того, що його матеріальний стан погіршився, змінився сімейний стан або погіршилось здоров`я. А наявний заробіток є мізерним та таким, що є недостатнім для сплати збільшених аліментів. У відзиві на позов, відповідач даних обставин не обґрунтовує і не посилається на такі.

Наведені вище обставини суд 1-ї інстанції залишив поза увагою та дійшов до передчасного висновку про те, що позивачка не набула підстав для звернення з позовом про зміну розміру аліментів, шляхом його збільшення.

Хоч зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину і не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення про їх стягнення. Але ж на дану обставину як самостійну підставу для зміни розміру аліментів, ОСОБА_1 і не посилалась у своїх вимогах. А тому, за такого стану заявлених сукупних вимог не може бути відмовлено позивачці у здійсненні перерахунку раніше визначеного розміру аліментів. 

ОСОБА_1 просила суд першої інстанції збільшити розмір аліментів до суми по 3000,00 грн. на кожну дитину. Проте на думку колегії суддів така сума аліментів, які слід буде стягувати з ОСОБА_8 буде зависокою для останнього.

Виходячи з цього, визначаючи збільшений розмір стягуваних аліментів, апеляційним судом враховується те, що утримання повинно забезпечувати мінімальні потреби дитини, які необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Оскільки ОСОБА_2 є молодою, працездатною особою, без якихось вад із здоров`ям та має можливість заробляти, в тому числі за кордоном. А відтак, збільшений розмір аліментів слід визначити частково у сумі по 2000,00 грн. на кожну дитину, що буде відповідати принципу добросовісності, розумності та справедливості. 

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України (у редакції з 15.12.2017 року) суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

А звідси, апеляційна скарга виходячи з встановленого підлягає частковому задоволення, тоді як рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову стосовно збільшення розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

В пункті 35 (абзац 3) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку з наведеним з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 2 102,00 грн. (840,80 грн. за подання позову та 1 261,20 грн. за подання апеляційної скарги).

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Суязова Галина Василівна, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року, скасувати та постановити у даній справі постанову суду про часткове задоволення позову.

Визначений рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2017 року в справі № 304/185/17 розмір стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі збільшити частково та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканки за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання даною постановою суду законної сили.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення".

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 2102,00 гривню, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 11 травня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: