ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року	Львів	Справа № 260/636/19 пров. №№ А/857/8090/21; А/857/8092/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Ніколіна В.В., Гінди О.М.,
за участю секретаря судового засідання                    Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області  про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, залишене постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року без змін, адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ прокурора Закарпатської області №262к від 17.04.2019 року яким звільнено прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 , поновлено на займаній на час звільнення посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури з 18 квітня 2019 року та стягнуто з Прокуратури Закарпатської області на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 квітня 2019 року по 25 вересня 2019 року в розмірі 188592,18 грн., в задоволені решти позовних вимог було відмовлено.
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 20.01.2020р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №260/636/19 виданого 26.09.2019 Закарпатським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 січня 2021 року задоволено касаційну скаргу прокуратури Закарпатської області та скасовано Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області відмовлено.
На підставі вищезазначеної постанови Верховного суду, керівником Закарпатської обласної прокуратури 22 лютого 2021 року винесено Наказ №19к «Про скасування наказів», яким скасовано наказ прокурора Закарпатської області «Про поновлення на роботі за рішенням суду» ОСОБА_1 на посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури та скасовано наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року №411к, на виконання рішення атестаційної Комісії.
ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, в порядку ст.383 КАС України, в якій він просив визнати незаконним наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури №19к від 22.02.2021р. «Про скасування наказів», яким скасовано наказ прокурора Закарпатської області «Про поновлення на роботі за рішенням суду» ОСОБА_1 на посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області від 04 листопада 2019 року №847к, та скасовано наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 №411к, та направити окрему ухвалу відповідному суб`єкту владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, встановити у ній строк для надання відповіді; постановити окрему ухвалу з зв`язку з зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків або іншого порушення законодавства прокурором (п.1 та п.5 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру»), надіславши органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора; постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення (ст.364, 365, 366, ч.3 ст.382, ч.1 ст.172 КК України), надіславши органу досудового розслідування (у відповідності до абз.6 ч.5 ст.216 Кримінального процесуального кодексу України), які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк; стягнути з відповідача на користь позивача моральну (немайнову) шкоду, що була вчинена незаконними (протиправними) діями, в розмірі 50000,00 грн.; стягнути з відповідача витрати, визначені ст.134 КАС України на професійну правничу допомогу адвоката у вигляді гонорару в розмірі 20000,00 грн.;
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень повернуто заявнику.
22.03.2021 ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції повторну заяву про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, в порядку ст.383 КАС України.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень повернуто заявнику.
Не погодившись з такими ухвалами суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку та просив скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року і задовольнити заяву, подану в порядку ст. 283 КАС України, стягнути з відповідача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 50000 грн.
В апеляційній скарзі зазначає, що приймаючи 15.03.2021 ухвалу Закарпатський окружний адміністративний суд про повернення заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, про визнання протиправними рішення та дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на викання рішення суду по справі № 260/636/19, (а не на бездіяльність, як вказав суд у своїх ухвалах, на що він неодноразово звертав увагу), єдиною підставою для повернення суд вказав відсутність інформації в заяві про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та про хід виконавчого провадження, що порушує вимоги п. 7 та п. 8 ст. 383 КАС України.
Проте, як в самій заяві було вказано інформацію про відкриття виконавчого провадження та хід його виконання, так і відповідно до додатків до заяви від 05.03.2021, поданої в порядку ст. 383 КАС України до Закарпатського окружного адміністративного суду у зв`язку з протиправним рішенням та діями керівника Закарпатської обласної прокуратури, ним долучено виконавчі документи під наступними пунктами додатків:
пунктом 7 Виконавчий лист по справі № 260/636/19 від 26.09.2019 про поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді на час звільнення посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури з 18.04.2019 на 1 арк.;
пунктом 8 Виконавчий лист по справі № 260/636/19 від 26.09.2019 рішення в частині поновлення прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць підлягає до негайного виконання на 1 арк.;
пунктом 9 Постанова про відкриття виконавчого провадження № 60295150 від 15.10.2019 про примусове виконання Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/636/19 від 25.09.2019 про поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді прокурора Берегівської місцевої прокуратури з 1 8 квітня 2019 року на 2 арк.;
пунктом 10 супровідний лист відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на 1 арк.;
пунктом 11 Постанова про закінчення виконавчого провадження № 60295150 від 20.01.2020 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення у справі № 260/636/19 від 25.09.2019 на 1 арк.
Тобто, висновки суду не відповідають дійсності, оскільки він вказав у заяві інформацію та надав суду документи щодо відкриття та закінчення виконавчого провадження на виконання рішення суду по справі  № 260/636/19, у відповідності до вимог п. 7 та п. 8 ст. 383 КАС України.
Згідно розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах», в якому також знаходиться ст. 383 КАС України, в даному розділі законодавцем передбачено процесуальні питання не тільки щодо виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а ще і поворот виконання судових рішень та особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ, що при винесенні ухвали судом 15.03.2021 не було враховано.
Таким чином, суд при винесенні ухвали від 23.03.2021 дійшов невірної думки щодо аналізу ст. 383 КАС України, та посилання на висновки, викладені в постанові Верховного Суду № 805/1458/1 7-а від 21.03.2019 в даному випадку є безпідставними, оскільки по справі № 805/1458/17-а Верховний Суд розглядав обставини про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення суду, а не особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ.
Суть вказаного спору полягала в поверненні виконавчого листа у зв`язку з несплатою стягувачем авансового внеску, в порушення Закону України «Про виконавче провадження». Згідно висновків касаційного суду, позивач передчасно звернувся до суду із відповідною заявою на бездіяльність відповідача, який добровільно не виконав рішення суду. В постанові Верховний Суд від 21.03.2019 посилається на ч. 1 ст. 373 КАС України про порядок виконання рішення суду, в той же час по справі № 260/636/19 рішення про негайне поновлення мене на роботі виконано ще 04.11.2019, виконавче провадження у зв`язку з цим закінчено 20.01.2020, а на даний час відповідач умисно порушив порядок повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ (а саме не можливості повороту) не маючи на це жодних законних підстав, у зв`язку з чим ст. 383 КАС України застосовується не тільки щодо порядку виконання а і до повороту виконання судових рішень, тим паче окремих категорій адміністративних справ, якою є і справа за № 260/636/19.
Апелянт зазначає, що ст. 381 КАС України передбачено: «Особливості повороту виконання окремих категоріях адміністративних справ
1. Поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обгрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним п ід роб л єн и ми документам и »
Аналогічна норма міститься і в ст. 239 Кодексу законів про працю України: «Обмеження повороту виконання рішень по трудових спорах У разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах».
Верховний Суд України в Постанові від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15 вказав, що суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що аналіз частини п`ятої статті 235 КЗпП України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що рішення суду про поновлення працівника на роботі вказує на обов`язок, а не на право роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення незалежно від відкриття виконавчого провадження видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.
Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, судові палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України виходять з такого.
Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦІЖ України, Закон України «Про виконавче провадження».
Так, частина перша статті 235 КЗпП України (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП України).
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.
Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 383 КАС України: «У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику». Тобто, підставою повернення заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, може бути тільки невідповідність її вимогам ч. 2 ст. 383 КАС України.
Однак, в ухвалі від 15.03.2021 та ухвалі від 23.03.2021 суд безпідставно вказав на відсутність інформації, передбаченої п. 7 та п. 8 ст. 383 КАС України, інформації вказаної в заяві та долучених до заяви документах про відкриття та хід виконання виконавчого провадження по рішенню суду від 25.09.2019 року.
У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Повертаючи заяву про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень заявнику, суд першої інстанції в ухвалах від 15.03.2021 та від 23.03.2021 вірно виходив з того, що відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки згідно ч. 2 ст.383 КАС України до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду встановлено певні вимоги і в разі невідповідності такої заяви цим вимогам ця заява підлягає поверненню заявнику.
Аналіз зазначених вище норм свідчить, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому ст.383 КАС України, можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.
Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 805/1458/17-а.
Згідно з ч.4 та 5 ст.383 КАС України заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до положень п.7, 8 ч.2 заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.
Отже, виходячи з наведених вище норм, звернення до суду із заявою відповідно до  ст.383 КАС України  можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.
Позивач звертається в порядку  ст.383 КАС України  із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної справи №260/636/19, проте у заявах від 11.03.2021 та від 22.03.2021 не наведено жодних посилань щодо наявності виконавчого листа та виконавчого провадження відкритого на виконання рішення суду та не надано жодних доказів на підтвердження існування вказаних документів.
Суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваних ухвалах, що звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку ст.383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.
Суд першої вірно зазначив, що у зв`язку із скасуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року про поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді, у останнього відсутні правові підстави для звернення в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної справи №260/636/19.
Крім того, заявник у поданій в порядку ст. 383 КАС України заяві про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначив, що у зв`язку з виконанням рішення суду відповідачем, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції  України 20 січня 2020 року винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листка №260/636/19 виданого 26.09.2019р. про поновлення його на займаній посаді.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що подані позивачем заяви про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення суду, підлягають поверненню у зв`язку з їх невідповідністю вимогам п. 7 і п. 8 ч. 2 ст.383 КАС України.
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвали відповідають нормам матеріального та процесуального права.  

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року по справі № 260/636/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 В.В. Ніколін
                                                                                          О.М. Гінда
повний текст складено 13.05.2021