Справа № 466/2235/21                                Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б. 
Провадження № 33/811/663/21                 Доповідач: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, 

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір розмірі 454 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.
Згідно з постановою судді,13 березня 2021 року о 00 год. 07 хв. гр. ОСОБА_1 у м. Львові на вул. Липинського, 50Б, керував транспортним засобом марки «SmartForfour», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2021 року скасувати та закрити провадження у справі за відсутністюв його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що постанова судді першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів та без надання їм належної оцінки. 
ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, оскільки алкогольні напої в цей день, керуючи транспортним засобом, не вживав, від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся. 
Як зазначає  ОСОБА_1 , на долучених до матеріалів справи відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції відсутня фіксація факту відмови ним від проходження огляду на стан сп`яніння, водночас на таких зафіксовано, що він чітко та неодноразово зазначав, що не відмовляється від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Також, на його переконання, працівниками поліції протокол було складено з порушеннями, а саме пояснення свідків були написані працівниками поліції та поспіхом підписані свідками, оскільки вони були ОСОБА_2 своїми справами, та складений без їх присутності, а також не зазначено у протоколі дій водія щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння та відсутня форма направлення його на огляд до медичного закладу.
Заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №193127 від 13 березня 2021 року, який містить у собі усі необхідні дані, передбачені ст.256 КУпАП, 13 березня 2021 року о 00 год. 07 хв. гр. ОСОБА_1 у м. Львові на вул. Липинського, 50Б, керував транспортним засобом марки «SmartForfour», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та долученими до матеріалів справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано, як ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився проходити освідування, зазначивши про можливість проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за умови, якщо йому повернуть документи.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння засвідчувався у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Будь-яких підстав для обмови свідками й працівниками поліції ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено, останній не оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції та на неправомірні дії таких до правоохоронних органів не звертався. 
Оскільки  ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тому в матеріалах справи відсутні дані щодо його направлення до медичного закладу, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`ягніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, відтак оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою й такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в  :
постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

              Суддя Львівського апеляційного суду                                           Т.М.Урдюк