Справа № 352/2444/20 
Провадження № 22-ц/4808/630/21 
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тисменицького районного суду від 02 лютого 2021 року, в складі судді Хоминець М.М., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг,звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву № б/н від 16 липня 2010 року. При підписанні анкети-заяви, останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.
ОСОБА_1 06 липня 2010 року підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а ОСОБА_1 надано у користування кредитну картку.
В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 04 жовтня 2020 року року виникла заборгованість в розмірі 28926,07 гривень, з яких: 24154 грн 43 коп - заборгованість за тілом кредиту, 24154 грн 43 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4771,64 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Ураховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 28926 гривень 07 копійок.
Заочним рішенням Тисменицького районного суду від 02 лютого 2021 рокупозов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7049 грн 87 коп, що складається з заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в розмірі 5401 грн 23 коп, заборгованість за відсотками в розмірі 1648 грн 64 коп та 512 грн 26 коп судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
АТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не погодився і, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. В іншій частині рішення суду не оскаржується.
Зазначає, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
До суду були надані розрахунок заборгованості, копія анкети-заяви, в якій зазначена інформація, необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка. Також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив свою згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані мені у письмовому вигляді…».
Разом з тим, позичальник підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено: базова ставка за користування кредитом 2,5 % в місяць, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір компенсації за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
З виписки по рахунку вбачається, що відповідач не лише користувався кредитним лімітом, а й користувався послугами «Миттєва розстрочка», в результаті чого виникло перевищення кредитного ліміту. Оскільки послуги «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковими послугами для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається.
Факт користування послугами «Миттєва розстрочка» відповідачем не заперечувався, жодних звернень щодо вчинення операцій по кредитній картці без волевиявлення відповідача до Банку не надходило.
Тому судом проігноровано факт погодження між сторонами договору умов кредитування та безпідставно відмовлено у стягненні у повному обсязі тіла кредиту і відсотків з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем та врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.
Оскільки сторони узгодили розмір відсоткової ставки, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи погодження відповідача з розміром відсоткової ставки, правові висновки, викладені в постанові Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 застосовуватись не можуть.
З вказаних підстав просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки ціна позову в даній справі (28926,07 грн) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні скарги з таких підстав.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
       Судом встановлено, що відповідно до заяви від 16 липня 2010 року, відповідач ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом, що згідний з тим, що ця заява разом із пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua і відповідач зобов`язується виконувати їх, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. 
16 липня 2010 року ОСОБА_1 також підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій він власним підписом підтвердив, що «з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».
З матеріалів справи, а саме з довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 16 липня 2010 року, в день підписання анкети-заяви вбачається, що сторони погодили розмір базової відсоткової ставки як 2,5 % на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік). (а.с.18).
Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.
На підставі договору про надання банківських послуг банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано відповідачу у користування кредитну картку. 
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.16)
Із довідки встановлено, що картковий рахунок стартував 16.07.2010р., 16.07.2010р. було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 гривень, 07.12.2010р. відбулася зміна кредитного ліміту 600 грн (збільшення кредитного ліміту), 19.04.2011р. - 2100 грн, 07.06.11р. - 2500 грн, 06.08.2011р. -2900грн, 07.08.2011р. - 2900 грн, 31.05.2017р.- 6000 грн, 31.05.2017р. - 7000 грн, 03.05.2018р.- 11500 грн, 03.08.2018р.- 15000 грн, 03.04.2020 року - кредитний ліміт 0,00 грн (зменшення кредитного ліміту).
На підставі договору б/н ОСОБА_1 було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 з датою відкриття 16.07.2010, терміном дії 04/14, № НОМЕР_2 з датою відкриття 05.05.2014 по 03/16, № НОМЕР_3 з датою відкриття 17.05.12014 по 05/18, № НОМЕР_4 з датою відкриття 03.05.2018 по 03/22 (а.с.15).
На обґрунтування позову банк подав також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачем (а.с.19-43).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 16.07.2010 року № б/н станом на 04.10.2020 року заборгованість відповідача складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24154,43 гривень; заборгованості за простроченими відсотками - 4771,64 гривень. Загальний розмір заборгованості - 28926,07 гривень (а.с.14).
З розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості (а.с.53-61).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано, а судом не встановлено укладення між сторонами додаткових договорів щодо збільшення розміру кредиту, тому суд прийшов до висновку, що до стягнення підлягає 7049 грн 87 коп заборгованості за кредитним договором, що складається з 5401,23 грн заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, 1648, 64 грн заборгованості за відсотками та 512 грн 26 коп судових витрат.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, а також заборгованість за простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку визначено, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші додаткові положення.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, на які посилається банк щодо сплати відсотків за користуванням кредиту та штрафів за порушення строків платежів та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та
Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника від 16 липня 2010 року, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги банку про стягнення з відповідача процентів, оскільки наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів банку не доводить обставини щодо заборгованості за ними, оскільки лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».
Щодо посилань банку на користування відповідачем сервісом «Миттєва розстрочка» слід зазначити, що з Виписки по рахунку, відкритому банком на ім`я ОСОБА_1 для обслуговування кредитної картки, вбачається, що з 04 лютого 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» підключило щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка». (а.с.55).
Доказів укладення додаткових угод, які б передбачали погашення заборгованості за допомогою послуги по сервісу «Миттєва розстрочка», між позивачем та відповідачем до Договору б/н від 16 липня 2010 року матеріали справи не містять, як і не містять доказів можливості банку в односторонньому порядку підключати таку послугу.
Таким чином, наданий розрахунок заборгованості містить заборгованість яка включає заборгованість за надані послуги не обумовлені умовами договору.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Разом з тим, враховуючи те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також з огляду на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано частково задовольнив позовні вимоги банку та стягнув з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 5401,23 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 1648, 64 грн, виходячи із базової відсоткової ставки в місяць на залишок заборгованості у розмірі 2,5%, визначеної у довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яку підписав відповідач ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до незгоди апелянта з висновками суду, та направлені на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
З огляду на викладене апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, заочне рішення Тисменицького районного суду від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
О.О. Томин