Ухвала
Іменем України    
    
20 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 725/4572/20
провадження № 61-5536ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітов М. Ю., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду м. Чернівці, третя особа - управління освіти Чернівецької міської ради, про встановлення факту,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Шевченківського районного суду міста Чернівці, у якому просив суд встановити факт дослівного списування (запозичення) Шевченківським районним судом м. Чернівці при виготовленні 34-х з 35-ти абзаців мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі № 727/11669/17 з текстів процесуальних документів управління освіти Чернівецької міської ради.
Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 року у відкритті провадження ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що розгляд у суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ не передбачений, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Встановлення судом факту за такою вимогою буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 року змінено в мотивувальній частині, викладено в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвала залишена без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у відкритті провадження у справі, судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав порушення норм процесуального права.
ОСОБА_1 подав у березні 2021 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд.
У клопотанні, яке додане до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження. 
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена 11 лютого 2021 року. Повний текст постанови складено 21 лютого 2021 року. Касаційна скарга ОСОБА_1 здана до поштового відділення 26 лютого 2021 року, тобто з урахуванням частини третьої статті 124 ЦПК України, подана в межах строку на касаційне оскарження. Тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задоволенню не підлягає.
Касаційна скарга мотивована тим, що більша частина мотивації рішення списувалася судом із заперечень на позовну заяву управління освіти від 05 січня 2017 року №01-34/33. Єдиним власним реченням, яке в мотивувальній частині рішення написана відповідачем самостійно, є наступне: «Пунктом 4.1 цього рішення надано повноваження начальнику Управління освіти Чернівецької  міської ради затвердити штатний розпис групи центрального господарського обслуговування управління освіти Чернівецької міської ради».
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Відповідно до частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства
У частині четвертій статті 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Суди встановили, що предметом позову  ОСОБА_1 є встановлення факту дослівного списування (запозичення) Шевченківським районним судом м. Чернівці при виготовленні 34-х з 35-ти абзаців мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №727/11669/17 з текстів процесуальних документів управління освіти Чернівецької міської ради.
Підставою позову є допущення судом плагіату при викладенні мотивувальної частини рішення, порушення права на справедливий суд. Вимога ОСОБА_1 про встановлення факту дослівного списування (запозичення) Шевченківським районним судом м. Чернівці при виготовленні 34-х з 35-ти абзаців мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №727/11669/17 з текстів процесуальних документів управління освіти Чернівецької міської ради стосується вчинення судом передбачених процесуальним законом дій, щодо складання мотивувальної частини рішення Шевченківського суду м. Чернівці від 11 жовтня 2019 року.
У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі №  739/1497/19 (провадження № 61-6209св20)  вказано, що: «Закони України не передбачають можливість розгляду в суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Встановлення судом вказаних фактів за такою вимогою буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону № 1402-VIII). Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ. Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.».
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 рокута постанови Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року відмовити.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 рокута постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду м. Чернівці, третя особа - управління освіти Чернівецької міської ради, про встановлення факту.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
                                                                                              М. Ю. Тітов