Справа № 309/1153/19

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
       29 квітня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Джуги С.Д.,Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Волощук В.І., 
за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Хустського районного суду Закарпатської області  від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3  до ОСОБА_2 про продовження строку на прийняття спадщини,

  В С Т А Н О В И В:
       У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з  позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк один місяць для прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , посвідченим секретарем Кривської сільської ради Хустського району 25 вересня 1985 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 37, що відкрилася внаслідок її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Підставами звернення до суду з позовом стало те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла  баба позивача - ОСОБА_4 , мешканка села Крива Хустського району Закарпатської області, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 .

Вважає, що його необізнаність про наявність заповіту, який був зроблений на його ім`я, коли він був ще неповнолітнім, та неповідомлення його про наявність такого заповіту після смерті бабусі ОСОБА_4 є поважною причиною пропуску строку, оскільки він не знав про наявність вищевказаного заповіту.
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року позов задоволено.
Продовжено ОСОБА_3 строк на подання заяви до Хустської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , яка відкрилась внаслідок  смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті село Крива Хустського району Закарпатської області, тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. Зокрема зазначає, що про існування заповіту вона не знала. Майно успадкував у 1994 році її покійний чоловік, як спадкоємець першої черги. А після його смерті у 2001 році, все майно успадкувала апелянт, яка у свою чергу 13.12.2018 року відповідно до договору дарування подарувала будинок ОСОБА_5 , тобто своїй внучці. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 .  Батько ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Баба позивача ОСОБА_4 померла, залишивши заповіт на все своє майно, яке буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, на внуків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частках. 
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв за законом її син ОСОБА_3 в порядку ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.), а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його  спадщину прийняла за законом його дружина ОСОБА_2 в порядку ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.).
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 26 лютого 2019 року Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Крива Хустського району Закарпатської області, Україна. ( а.с. 8 ).
Згідно з копією дубліката заповіту від 25 вересня 1985 року, зареєстровано в реєстрі за № 3, виданого ОСОБА_3 секретарем Кривської сільської ради Гомечко О.К.  12 лютого 2019 року замість втраченого заповіту, посвідченого Фетько М.Ю., секретарем Кривської сільської ради від 25 вересня 1985 року за реєстровим номером 37, ОСОБА_4 все своє майно, що належатиме їй на день смерті та на яке за законом вона матиме право, заповідала половину своєму внукові ОСОБА_3 та половину своїй внучці ОСОБА_6 (а.с.9 ).
Родинний зв`язок позивача з померлою підтверджується його свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження  щодо його батька ОСОБА_3 від 26 лютого 2019 року № 000022220759, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя про реєстрацію шлюбу його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 26 лютого 2019 року № 00022220790 (а.с.10 , а.с.12  , а.с. 13).
Державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори, куди ОСОБА_3 звернувся з дублікатом заповіту ОСОБА_4 , йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Судом першої інстанції було оглянуто оригінал спадкової справи № 220/94 до майна померлої ОСОБА_4 , 19 жовтня 1994 року ОСОБА_3 , 1944 р.н., звернувся з заявою до Хустської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що залишився після смерті його матері ОСОБА_4 , яка постійно проживала в с. Крива і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як вбачається зі змісту заяви, заявник повідомив у заяві нотаріусу, що, крім нього, спадкоємців по закону немає. Про наявність заповіту покійної матері на користь свого сина та своїй племінниці у заяві нотаріусу не повідомляв.
За заявою ОСОБА_3   нотаріусом заведена спадкова справа.

19 жовтня 1994 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Шкробинцем Й.Й. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі ст. 529 Цивільного кодексу України спадкоємцем майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 , син померлої. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Як вбачається зі спадкової справи (оригінал) № 82 до майна померлого ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , дружина померлого, звернулась з заявою до Хустської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось на день смерті її чоловіка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 і  складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Як вбачається зі змісту заяви, заявниця повідомила у заяві нотаріусу, що, крім неї, спадкоємців по закону немає. Про наявність у покійного ОСОБА_3 інших спадкоємців, зокрема сина ОСОБА_3 , в заяві нотаріусу не повідомляла.

За заявою ОСОБА_2   нотаріусом заведена спадкова справа.

02 лютого 2001 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі ст. 529 Цивільного кодексу України спадкоємцями майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , дружина померлого. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який належав  померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Хустською держнотконторою 19.10.1994 року за р.н. 2-4832.
Отже з матеріалів обох спадкових справ, державними нотаріусами перевірки щодо наявності/відсутності заповітів спадкодавців не вчинялися; інших спадкоємців не проводилося.
До вказаних правовідносини слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, що регулюють відносини спадкування.

Відповідно до частин 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. 

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 2 вересня 1993 року "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Вирішуючи питання про продовження строку  для прийняття спадщини, слід мати на увазі, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту за певних обставин може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому продовження строку  можливе при врахуванні судом всіх конкретних обставин конкретної справи. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, така правова позиція викладена у рішенні ВСУ у справі №6-496цс17.

Згідно зі ст. 67 Закону України "Про нотаріат"  (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

У п. 97 вищезазначеної Інструкції зазначено, що державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме.

Таким чином, обов`язок щодо повідомлення нотаріусу про інших спадкоємців покладається законом саме на самих спадкоємців, які звернулися до нього.
Отже, судом вірно встановлено, що позивач не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк, оскільки йому не було відомо про  заповіт його баби ОСОБА_4 на його ім`я і його ніхто не повідомляв про наявність такого заповіту.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
        Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 6 травня 2021 року.

Головуючий 

Судді