ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року 
м. Київ
Справа №  876/79/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Банаська О.О., Білоуса В.В.
за участю секретаря судового засідання Сотник А.С.
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"
представники позивача - не з`явилися, 
відповідач-1 - Фермерське господарство "Украгро-Урожай"
представники відповідача-1  - не з`явилися,
відповідач-2 - ОСОБА_1 
представники відповідача-2  - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на  ухвалу Центрального апеляційного господарського суду 
від 14.01.2021 
у складі судді: Іванова О.Г.

у справі за заявою
ОСОБА_1 
про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський Союз" у третейській справі № 138/2020
за позовом
Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
до Фермерського господарства "Украгро-Урожай",
ОСОБА_1 
про стягнення 328   414,60 грн., 

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ  "Приватбанк", позивач) звернулося до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" з позовом до Фермерського господарства "Украгро-Урожай" (далі - ФГ "Украгро-Урожай", відповідач-1) та ОСОБА_1  (далі - відповідач-2) про стягнення 328   414,60 грн.

2. Позивач свої вимоги обґрунтовував наявністю укладеного Договору банківського обслуговування № б/н від 05.11.2014, факту виконання Позивачем зобов`язань за Договором у вигляді надання кредитного ліміту у розмірі 300   000,00 грн., непогашення кредиту з боку ФГ "Украгро-Урожай", а також наявністю Договору поруки із ОСОБА_1 від 14.01.2019 № Р1547457218431669496.

3. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 27.08.2020 у справі № 138/2020 позов АТ КБ "Приватбанк" до ФГ "Укагро-Урожай", ОСОБА_1 про стягнення 328 414,60 грн задоволено повністю. 
Стягнуто солідарно з ФГ "Украгро-Урожай" та ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором б/н від 05.11.2014 в розмірі 328   414,60 грн, з яких 300   000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 22   562,59 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5   852,01 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.
Стягнуто солідарно з ФГ "Украгро-Урожай", ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" 4   000,00 грн третейського збору за подання позовної заяви.
Відповідачам наданий п`ятиденний строк на добровільне виконання рішення третейського суду. 

4. 25.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 27.08.2020 у третейській справі №138/2020.

5. Заяву мотивовано тим, що третейським судом досліджено обставини лише щодо факту укладення третейської угоди між позивачем та відповідачем-1, натомість, у підписаному між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" договору поруки відсутнє третейське застереження, а умови зазначеного договору поруки не містять угоди сторін про передачу спору на вирішення третейським судом; окремої третейської угоди чи застереження між заявником та Банком не укладалось. 

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції як суду першої інстанції

6. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20 заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 27.08.2020 у третейській справі №138/2020 за позовом АТ КБ "Приватбанк" до відповідача-1: ФГ "Украгро-Урожай", відповідача-2: ОСОБА_1  про стягнення 328   414,60 грн в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Постійно діючого регіонального Третейського суду України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз" від 27.08.2020       у       справі       №138/2020 - скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно       суми заборгованості у розмірі 328   414,60 грн. та добровільної сплатити АТ КБ "Приватбанк" присуджені цим рішенням на його користь грошові кошти шляхом безготівкового переказу на р/р НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк".
У задоволенні позову в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за Договором № б/н від 05.11.2014 в розмірі 328   414,60 грн. відмовлено.
Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 1   051,00 грн судового збору за подачу заяви. 

7. Ухвала мотивована тим, що Договір поруки № Р1547457218431669496 від 14.01.2019, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк", не містить третейського застереження;
окремої угоди про розгляд спорів третейським судом між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" укладено не було, протилежних доказів АТ КБ "Приватбанк" не надано.
Суд дійшов висновку, що спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування, не підвідомчий третейському суду, отже, рішення третейського суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог до відповідача-2 на підставі п.1 ч. 2 ст. 350 ГПК України.

8. Крім того, суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №876/42/19. 

9. При цьому, судом першої інстанції встановлено такі обставини справи:

9.1. 05.11.2014 ФГ "Украгро-Урожай" було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно з вказаною Заявою ФГ "Украгро-Урожай" висловило згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті www.pb.ua, Тарифами Банку, які разом із Заявою складаються Договір банківського обслуговування № б/н від 05.11.2014. 

9.2. Відповідно до Договору для ФГ "Украгро-Урожай" було встановлено кредитний ліміт у розмірі з 23.01.2019 - 50 000 грн., з 25.05.2019 - 300 000 грн., з 17.12.2019 - 300 000 грн, на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку. 

9.3. Кредит у розумінні п. 3.2.1.4.1.4 Умов погашено не було.

9.4. Крім того, між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено Договір поруки від 14.01.2019 № Р1547457218431669496, відповідно до якого ОСОБА_1 несе солідарну відповідальність перед АТ КБ "Приватбанк" за виконання зобов`язань ФГ "Украгро-Урожай" за Договором.

9.5. Відповідно до п.1.1 Договору поруки № Р1547457218431669496, укладеного 14.01.2019 між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_1 надає поруку Поручителя перед Кредитором за виконання ФГ "Украгро-Урожай" зобов`язань за договорами приєднання до:
Відповідно до п.1.1.1 розділу 3.2.1 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода1 по сплаті:
а) процентної ставки за користування кредитом:
- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.2.2 "Угоди1" -21% річних для договорів забезпечених порукою; 34% річних для договорів незабезпечених порукою;
- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.2.3 "Угоди1" - 42% річних для договорів забезпечених порукою, 68% річних для договорів не забезпечених порукою;
б) комісійної винагороди згідно п.3.2.1.4.15 "Угоди1" в розмірі 3% від суми перерахувань;
в) винагороди за використання ліміту відповідно до 3.2.1.4.11 "Угоди1" 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,5% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць".
г) кредиту в розмірі 50000,00 грн.(п`ятдесят тисяч).

9.6. Якщо під час виконання "Угоди1" зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою1" в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

9.7. Відповідно до п.1.1.2 до розділу 3.2.2 "Кредит на послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг "Угода2" по сплаті:
а) процентної ставки за користування кредитом:
- за період користування кредитом згідно п.3.2.2.2. "Угоди2" - 24 % річних;
б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені у "Угоді2" 
в) кредиту в розмірі 140 000,00 грн.

9.8. Якщо під час виконання "Угоди2" зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою2" в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

9.9. Відповідно до п.1.2 Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за "Угодою 1 та Угодою 2" в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги

10. Не погоджуючись з ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20, АТ КБ "Приватбанк" звернулось з апеляційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20 та постановити нову, якою у задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 27.08.2020 у третейській справі №138/2020 відмовити в повному обсязі.

ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 876/79/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021.

12. У зв`язку з відпусткою судді Васьковського О.В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 876/79/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Банасько О.О., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021.

13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Банаська О.О., судді - Білоуса В.В. від 10.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 876/79/20 за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021.
Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" відбудеться 30.03.2021.
Надано учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 25.03.2021.
Витребувано з Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський Союз" матеріали третейської справи № 138/2020 за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ФГ "Украгро-Урожай", ОСОБА_1 про стягнення 328   414,60 грн.

14. В судове засідання 30.03.2021 представники учасників справи не з`явились.

15. Матеріали третейської справи № 138/2020 за позовом  АТ КБ "Приватбанк" до ФГ "Украгро-Урожай", ОСОБА_1 про стягнення 328   414,60 грн., витребуваної ухвалою від 10.03.2021 станом на 30.03.2021 на адресу Касаційного господарського суду не надійшли.

16. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Банаська О.О, судді - Білоуса В.В., від 30.03.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20.
Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20 відбудеться 08.04.2021.

17. В судове засідання 08.04.2021 учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату судового засідання були сповіщені належним чином. 

18. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), Верховний Суд дійшов висновку за можливе розглянути справу № 876/79/20 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав. 

19. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (08.04.2021) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 08.04.2021.

20. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників інших учасників справи.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(АТ КБ "Приватбанк")

21. Скаржник стверджує, що рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, і питання, вирішені судом, не виходять за межі третейської угоди.

22. Скаржник також вказує на те, що докази, що третейська угода визнана недійсною відсутні, склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідає вимогам закону, рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів відповідно до закону, питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішувались.

23. З огляду на ті обставини, що справа, по якій прийнято рішення, підвідомча третейському суду, строк для звернення за видачею виконавчого документа не сплинув, вирішене третейським судом питання не виходить за межі третейської угоди, третейська угода не визнана недійсною, відомості про оскарження або скасування рішення третейського суду у матеріалах третейської справи відсутні. Тому, третейський суд, на думку скаржника, прийшов до правомірного висновку, що заява AT КБ "Приватбанк" підлягає задоволенню.

24. Крім того, скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.07.2019 у справі № 176/2251/18, відповідно до якої враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України та враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 

25. Скаржник вважає, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази та дійшов належних висновків щодо погодження умов Договору та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

26. Також, зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, фактичним обставинам справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
27. Щодо юрисдикції та меж розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про третейські суди" компетентний суд - це місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.

З наведених положень Закону України "Про третейські суди" вбачається, що, вирішуючи питання про визначення компетентного суду в розумінні цього Закону, необхідно керуватися загальними правилами визначення юрисдикції кожного конкретного спору, який був предметом розгляду в третейському суді, встановленими відповідними нормами процесуального законодавства.

Отже, правильне визначення юрисдикції цієї справи залежить від установлення того, до суду якої юрисдикції належить спір у справі № 138/2020, що розглядався Постійно діючим регіональним Третейським судом України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

За змістом ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень ст. ст. 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, АТ КБ "Приватбанк" як кредитор звернулося до третейського суду з позовом до ФГ "Украгро-Урожай" як боржника та ОСОБА_1 як поручителя за Договором поруки від 14.01.2019 № Р1547457218431669496, що укладений на забезпечення виконання зобов`язання за Договором, сторонами якого є юридичні особи. 

Тобто, між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 виник спір в частині щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за Договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. 

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 904/2526/18.

Враховуючи викладене, розгляд заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого регіонального Третейського суду України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз" від 27.08.2020 у справі № 138/2020 належить до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 ГПК України (в редакції з 15.12.2017) справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.

Частиною 2 ст. 25 ГПК України, передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних господарських судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Отже, з 15.12.2017 Верховний Суд є судом апеляційної інстанції, який переглядає в апеляційному порядку судові рішення у тих справах, які апеляційні суди з 15.12.2017 розглядають як суди першої інстанції, зокрема справи щодо оскарження рішень третейських судів.

28. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції 

Оцінивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Колегія суддів дійшла висновку про таке.

Ч. ч. 3, 4 ст. 349 ГПК України передбачено, що при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені ст. 350 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 350 ГПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:
1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;
2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;
3) третейську угоду визнано судом недійсною;
4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;
5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Скасування господарським судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні положення містить ст. 51 Закону України "Про третейські суди".
Колегія суддів звертає увагу, що перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди").

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про третейські суди" третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Частинами 1, 4-6 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення обставин укладення третейської угоди, її дійсності та змісту у необхідних обсягах, передує вирішенню господарським судом, як вимог про скасування рішення третейського суду, так і питання про наявність підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду відповідно до ст. 355 ГПК України, ст. 56 Закону України "Про третейські суди". 
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 876/32/20. 
Судом першої інстанції було встановлено, що оскаржуване рішення Третейського суду прийнято у спорі, що виник з підстав невиконання відповідачем-1 ФГ "Украгро-Урожай" своїх зобов`язань щодо погашення кредиту перед АТ КБ "Приватбанк" та підтвердженої заборгованості за кредитом. 
Позовні вимоги позивач АТ КБ "Приватбанк" обґрунтовував наявністю укладеного Договору банківського обслуговування № б/н від 05.11.2014, факту виконання Позивачем зобов`язань за Договором у вигляді надання кредитного ліміту у розмірі 300000,00 грн., непогашення кредиту з боку ФГ "Украгро-Урожай", а також наявністю договору поруки із ОСОБА_1 від 14.01.2019 № Р1547457218431669496.
Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено судом першої інстанції, 14.01.2019 між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" укладено Договір поруки № Р1547457218431669496, умовами якого є надання поруки Відповідачем-2- ОСОБА_1 за виконання зобов`язань Відповідачем-1 - ФГ "Украгро-Урожай".
Зазначений договір поруки не містить третейського застереження про передачу спору, у разі його виникнення, на вирішення третейським судом. 
Доказів укладення між сторонами у справі третейської угоди як окремого документу сторонами не надано.
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування, не підвідомчий третейському суду, отже, рішення третейського суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог до відповідача-2 на підставі п.1 ч. 2 ст. 350 ГПК України.

При цьому, як вбачається з резолютивної частини ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20, суд першої інстанції скасував рішення Постійно діючого регіонального Третейського суду України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз" від 27.08.2020       у справі       № 138/2020 в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно суми заборгованості у розмірі 328   414,60 грн. та добровільної сплатити АТ КБ "Приватбанк" присуджені цим рішенням на його користь грошові кошти шляхом безготівкового переказу на р/р НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк".

Крім того, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за Договором № б/н від 05.11.2014 в розмірі 328 414,60 грн. 

Колегія суддів вважає за необхідне вказати на таке.

Наявність між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України "Про третейські суди" є першочерговою, обов`язковою та безумовною підставою для віднесення справи до підвідомчості третейських судів, а відсутність такої угоди між сторонами спору, як і не підтвердження її укладення, виключає можливість розгляду такої спору третейським судом, тобто засвідчує непідвідомчість справи цьому суду.

За таких обставин, Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування рішення Постійно діючого регіонального Третейського суду України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз" від 27.08.2020 у справі № 138/2020 у вказаній частині, з огляду на відсутність третейського застереження в Договорі поруки від 14.01.2019 № Р1547457218431669496, укладеному між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк".

Проте, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за Договором № б/н від 05.11.2014 в розмірі 328   414,60 грн., Центральний апеляційний господарський суд як суд першої інстанції, вийшов за межі повноважень, наданих йому нормами ГПК України.

Так, порядок оскарження рішень третейських судів передбачений Главою 1 Розділом VІІ ГПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 346 ГПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та (або) обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 350 ГПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

В цьому випадку, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у третейській справі №138/2020, не звернув уваги на вимоги ст. 351 ГПК України, за змістом якої в даній категорії спорів слід постановляти ухвалу про скасування рішення третейського суду повністю або частково чи про відмову в задоволенні вимог заявника (в розумінні «особи, яка звернулася до господарського суду із заявою про скасування рішення третейського суду», а не «особи, яка звернулася до третейського суду») повністю або частково.

Повноваженнями щодо розгляду третейського спору між сторонами по суті суд першої інстанції не наділений.

Таким чином, ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20 в цій частині зазначеним вимогам ГПК України не відповідає.

За вказаних обставин ухвалу суду першої інстанції інстанцій слід змінити, виключивши з її резолютивної частини абзац наступного змісту: "У задоволенні позову в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за Договором № б/н від 05.11.2014 в розмірі 328 414,60 грн. - відмовити".
В іншій частині ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.07.2019 у справі № 176/2251/18, щодо права банку вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, Колегія суддів не приймає, оскільки встановлення обставин виконання сторонами кредитних зобов`язань не є предметом судового розгляду під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для скасування рішення третейського суду в розумінні положень ст. 350 ГПК України.

29. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення Постійно діючого регіонального Третейського суду України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз" від 27.08.2020 у справі № 138/2020 в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно суми заборгованості у розмірі 328   414,60 грн.
Однак Колегія суддів вважає необхідним змінити резолютивну частину ухвали суду першої інстанції у цій справі, без скасування по суті правильного рішення. Відповідно касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

30.  Судові витрати

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює судове рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що в даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює судового рішення по суті та не ухвалює нове рішення, підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 253, 269, 275, 276, 277, 282, 346 - 351 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20 змінити, виключити з резолютивної частини абзац наступного змісту: "У задоволенні позову в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за Договором № б/н від 05.11.2014 в розмірі 328   414,60 грн. - відмовити".

3. В іншій частині ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 876/79/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              В.Я. Погребняк

Судді                                                                                                           О.О. Банасько

                                                                                                                    В.В. Білоус